РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/5050/25 
16 червня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Ажнюк О.С. 
позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Радюк З.О.
відповідача ОСОБА_2 
представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Олицької селищної ради Луцького району Волинської області - Гордійчук Л.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Олицької селищної ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що із ОСОБА_2 у період 2016 - 2022 років перебував у шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2022 шлюб між ними розірвано.
Після розлучення відповідач залишила місце їх спільного проживання та виїхала до іншого населеного пункту, дитина залишилася проживати разом із батьком. 
У зв`язку з тим, що із січня 2022 року матір свої обов`язки щодо виховання, догляду та утримання сина не виконувала, він звертався до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22.10.2024 у справі № 564/1051/24 у задоволенні його позовної заяви до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено, попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Проте, з моменту ухвалення зазначеного судового рішення та на даний час ставлення відповідача до дитини не змінилося.
Відповідач постійно перебуває за межами України, дитину бачить досить рідко, тривалість зустрічей близько 10 хв, належної уваги вихованню, матеріальному забезпеченню, навчанню дитини не приділяє, не цікавиться станом його здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не спілкується з сином в обсязі, достатньому для його нормального самоусвідомлення, не піклується про нього. 
Поодинокі зустрічі дитини з матір`ю завдають негативних хвилювань дитині.
Вказав, що відповідач свідомо самоусунулася від виховання сина, жодної участі в його житті не приймає, належним чином свої обов`язки щодо виховання, догляду та матеріального забезпечення дитини не приймає. 
У відзиві на позовну заяву відповідач вказала, що проти позову заперечує. На даний час працює за кордоном і по приїзду на Україну відвідувала дитину, купувала необхідні речі для сина. Відповідач чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що в друге звертається з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із ним. Із січня 2022 року матір дитиною не цікавилася, відвідувала лише кілька разів, тривалість зустрічей близько 10 хвилин. Дитина про матір не згадує, після її короткочасних візитів травмується психіка дитини. Матеріально сина відповідач не забезпечувала, лише сплачувала аліменти, станом його здоров`я, навчанням не цікавилася. Ще за час перебування в шлюбі та спільного проживання відповідач зловживала спиртним, залишала дитину без нагляду, не дотримувалася медичних рекомендацій з приводу лікування дитини, своєчасного приймання призначених ліків та не забезпечувала належний догляд. 
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала. При цьому пояснила, що любить свою дитину, бажає спілкуватися з нею і піклуватися про неї. Також вказала, що у період із 2022 року по даний час проживає та працює в Республіці Польща, де офіційно працевлаштована. Двічі на рік має відпустку і в цей час відвідує сина ОСОБА_4 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із батьком. Загалом за час відпусток бачилася з дитиною п`ять - шість разів. Ці візити були короткочасні, оскільки добирається до місця проживання відповідача маршрутними транспортними засобами та не має де зупинитися. У зв`язку з віддаленістю місця проживання дитини не мала змоги частіше її відвідувати. Неодноразово телефонувала, однак ОСОБА_4 не відповідав. Пізніше з`ясувала, що він змінив номер телефону. Також вказала, що спиртним не зловживає, за час перебування шлюбі відповідач неодноразово виганяв її з дому, чинив фізичне насильство. Вона не мала можливості забрати дитину, оскільки не була забезпечена житлом та роботою, у зв`язку з чим була вимушена виїхати на заробітки за кордон. Мали місце також перешкоди зі сторони позивача у спілкуванні з дитиною по телефону. Також вказала, що поштовими відправленнями передавала дитині одяг, взуття, шкільне приладдя. Вважає, що підстави для позбавлення її батьківських прав відсутні. 
Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Олицької селищної ради Луцького району Волинської області ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому вказала, що з 2022 року малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 . Матір дитини ОСОБА_2 останній раз її відвідувала в лютому 2025 року. Життям сина, його станом здоров`я, розвитком, навчанням не цікавилася. Відповідач свідомо тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо дитини, не бере жодної участі в її вихованні та утриманні. Вона неодноразово органом опіки та піклування попереджалася про необхідність змінити своє ставлення до дитини, однак позитивних змін не відбулося. Також вказала, що відповідач лише один раз зверталася до органу опіки і піклування із заявою про те, що позивач перешкоджає їй бачитися з дитиною. Із заявою щодо визначення графіку відвідування сина не зверталася. 
Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також думку малолітнього ОСОБА_3 та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.
Судом встановлено, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком вказаний ОСОБА_1 , позивач у справі, матір`ю - ОСОБА_2 (відповідач у справі).
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2022 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до судового наказу № 158/658/22 від 19.04.2022, виданого Ківерцівським районним судом Волинської області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.04.2022 і до досягнення дитиною повноліття.
Із розрахунку державного виконавця та наданих відповідачем суду квитанцій вбачається, що заборгованість за аліментами за вказаним судовим рішенням відсутня.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 22.10.2024, справа № 564/1051/24, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено, попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 1 - ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.
Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків.
Із матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні, для дитини створені належні умови для проживання та виховання, матір рідко відвідує дитину, що підтверджується актами обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 12.04.2024, 20.02.2025, 02.06.2025, 01.10.2025.
З інформації Личанівської гімназії Олицької селищної ради від 08.09.2025 вбачається, що малолітній ОСОБА_3 навчається в другому класі вказаного навчального закладу. Матір дитини ОСОБА_2 зв`язку зі школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує. Батько ОСОБА_1 цікавиться навчанням сина, систематично відвідує батьківські збори, контролює поведінку та успішність дитини. 
Із відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, заяви суб`єкту, що не надає послуги у сфері тимчасового працевлаштування про доручення праці іноземцеві вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у період 1з 2022 року систематично на значний період часу виїжджала до Польщі та мала дозвіл на працевлаштування.
Із пояснень представника органу опіки і піклування ОСОБА_5 вбачається, що відповідач зверталася із заявою про наявність перешкод зі сторони позивача у спілкуванні з дитиною.
Малолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що інколи сумує за матір`ю, хоче, щоб вона частіше його відвідувала. Мама купувала йому одяг, взуття, іграшки, солодощі, подарувала планшет. Матір телефонувала йому, однак батько забороняв з нею розмовляти. 
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що позивач у справі є сином її чоловіка ОСОБА_2 . Малолітній ОСОБА_9 проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Матір рідко відвідує дитину, її візити тривають 10 - 15 хвилин. За час відвідувань матір гарно спілкувалася з дитиною, передавала для неї одяг, взуття, шкільне приладдя. За час перебування в шлюбі з позивачем відповідач зловживала спиртним, належним чином не доглядала дитину, не давала необхідних ліків. Після розлучення дитина залишилася проживати разом із батьком. 
Свідок ОСОБА_2 , батько позивача, у судовому засіданні показав, що відповідач не піклується про свого малолітнього сина ОСОБА_3 , належним чином не виконує свої обов`язки щодо його виховання, залишала його без нагляду, своєчасно не давала ліки, зловживала спиртним, зникала з дому. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з позивачем. Матір дитину відвідує рідко, кілька разів на рік, тривалість відвідувань 10 - 15 хвилин.
Свідок ОСОБА_7 , матір відповідача, у судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 любить свого сина ОСОБА_4 , який після розлучення батьків, залишився проживати разом із позивачем. Більше двох років відповідач проживає та офіційно працевлаштована в Польщі, тому не має змоги часто відвідувати дитину. Вона передавала дитині одяг, взуття, іграшки, шкільне приладдя, сплачувала аліменти, неодноразово намагалася телефонувати. Позивач чинив відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, виганяв з будинку. 
Свідок ОСОБА_8 , сестра відповідача, у судовому засіданні показала, що ще за час спільного проживання між сторонами постійно виникали сварки та бійки, позивач виганяв її сестру з дому. Вона була змушена залишити дитину. Відповідач не ухиляється від своїх обов`язків щодо утримання сина, сплачує аліменти, передавала одяг та іграшки, шкільне приладдя. Тривалий час вона працює в Польщі і рідко приїжджає в Україну. Коли приїздить відвідує сина.
Таким чином у ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що відповідач ОСОБА_2 свідомо, з власної ініціативи, самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_3 . Судом встановлено наявність об`єктивних складнощів і перешкод у спілкуванні та відвідуванні дитини, що пов`язано із значною віддаленістю місця постійного проживання відповідача та самої дитини, працевлаштуванням відповідача за кордоном. 
Із висновку органу опіки та піклування Олицької міської ради від 26.02.2026 вбачається, що відповідач тривалий час знаходиться за кордоном, малолітній ОСОБА_10 , 2018 року народження, проживає разом із батьком ОСОБА_1 , матір життям сина ніколи не цікавилася, його вихованням не займається, дитину відвідувала лише в лютому 2025 року. На неодноразові попередження змінити свою поведінку відповідач не реагувала. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , що відповідає інтересам дитини. 
Разом із тим суд не погоджується з таким висновком та вважає, що органом опіки і піклування у повному обсязі не з`ясовано всіх обставин, які мають значення у справі, зокрема щодо участі матері в утриманні дитини, намаганні спілкуватися з нею в телефонному режимі, причин рідких відвідувань. При цьому до уваги було взято лише пояснення батька дитини. Встановивши, що матір перебуває за межами України, органом опіки і піклування не було вжито заходів щодо з`ясування її думки з приводу позбавлення батьківських прав. Відсутні докази того, що остання належним чином повідомлялася про засідання комісії з питань захисту прав дитини, а також не зазначено чи з`ясовувалася думка самої дитини щодо розв`язання цього спору. 
При цьому суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини.
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Достатніх доказів того, що відповідач свідомо систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина ОСОБА_3 суду не надано. 
Судом встановлено наявність винної поведінка відповідача, яка полягає у тому, що матір дитину відвідувала рідко, належним чином не цікавилася його станом здоров`я, навчанням. Однак, відсутні переконливі докази того, що змінити таку поведінку відповідача неможливо. Також встановлено наявність об`єктивних перешкод у спілкуванні з дитиною у телефонному режимі, а також відвідувань сина, оскільки дитина проживає у Волинській області, постійне місце проживання відповідача - Рівненська область. Крім того, з 2022 року відповідач систематично виїжджала на заробітки в Польщу, де офіційно працевлаштована. Позивачем не заперечується той факт, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, купувала одяг, взуття, шкільне приладдя.
Малолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні вказав на те, що сумує за матір`ю, хоче, щоб вона його частіше відвідувала. 
На переконання суду відповідач намагається виправити свою поведінку, усвідомлює свій обов`язок щодо виховання та утримання дитини та позбавлення її батьківських прав не відповідатиме якнайкращим інтересам самої дитини, психоемоційний зв`язок якої з матір`ю не втрачено.
Позбавлення батьківських прав відповідача порушить законні права та інтереси дитини на гармонійний духовний розвиток та виховання, призведе до моральних страждань та переживань. Розрив сімейних зв`язків допустимий лише у виняткових випадках. Суд вважає, що збереження контакту дитини з батьками є пріоритетним, а рішення щодо крайніх заходів повинно ґрунтуватися на обґрунтованій оцінці доказів, що забезпечує баланс між правами дитини та правами батьків, будь-які особистісні конфлікти між батьками не можуть переважати над найкращими інтересами дитини.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання малолітнього сина, а також, що спілкування з нею матиме негативний вплив на дитину, загрозу для її життя чи здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року, справа № 520/8264/19, висловлено правову позицію, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. 
З наведеного вбачається, що достатніх доказів винної поведінки відповідача не надано, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками позивачем не доведено. 
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що визначені ст. 164 СК України підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відсутні, тому у позові слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст. 41, 150, п. 2 ч. 1 ст. 164, 166 Сімейного Кодексу України, ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 10 - 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280 - 282 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Олицької селищної ради Луцького району Волинської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. 

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 16 червня 2026 року

Суддя: Р. М. Снітчук