КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
21 травня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/2876/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Чекулаєва С. А.
від 09 червня 2025 року
у цивільній справі № 752/1480/25 Голосіївського районного суду міста Києва
за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив солідарно стягнути заборгованість з відповідачів на свою користь заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, а саме: заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 24 440 грн 62 коп.; три проценти річних у розмірі 46 грн 48 коп.; інфляційні втрати у розмірі 212 грн 15 коп.; пеню у розмірі 56 грн 71 коп.; здійснити розподіл судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - Договір). Позивач стверджував, що відповідачі отримували послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення на підставі Договору, оскільки після розміщення Повідомлення та Договору у вказаній газеті, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідачів не надходило.
У зв`язку з неналежною оплатою за спожиті житлово-комунальні послуги у відповідачів з 01.01.2022 по 31.10.2024 виникла заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 23 293,32 грн, а також заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 1 147,30 грн. Окрім того позивач, згідно положень статей 526, 530 та 611 ЦК України здійснив нарахування інфляційних втрат у розмірі 212,15 грн, 3% річних у розмірі 46,48 грн та пені у розмірі 56,71 грн. Загальна сума позовних вимого становить 24 755,96 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованість з оплати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.01.2022 по 31.10.2024 у розмірі 6 110 грн 15 копійок, інфляційні втрати у розмірі 53 грн 03 коп., 3% річних у розмірі 11 грн 62 коп. та пеню у розмірі 14 грн 17 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ПрАТ «АК «Київводоканал», вважає рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконним і таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що всі три особи зареєстровані за адресою надання послуг, а отже, відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є споживачами, які проживають у житловому приміщенні та несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями з оплати послуг. Звертає увагу на те, що позовні вимоги про стягнення накопиченого боргу пред`явлені до відповідачів саме як до споживачів на підставі укладеного публічного договору приєднання, опублікованого в газеті «Хрещатик» від 05 серпня 2014 року, а не як до співвласників квартири, тому обов`язок оплати випливає виключно з договірних правовідносин, а не з права власності. Апелянт указує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні з відповідачів у солідарному порядку решти основного боргу. На обґрунтування своєї позиції позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 646/834/17, за яким публічний договір вважаться укладеним за відсутності письмових заперечень з боку споживача протягом місяця з дня його публікації. Просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині стягнення основного боргу в розмірі 18 330,47 грн, 3% річних у розмірі 34,86 грн, інфляційних втрат у розмірі 159,12 грн, пені в розмірі 42,54 грн, витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 33,75 грн задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» всі судові витрати за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 09.06.2025 в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету позивача та на електрону адресу позивача та адвоката Москвічова А. С., в інтересах ОСОБА_1 , та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апелянта, вважаючи їх необґрунтованими, а нараховану заборгованість фіктивною. Зазначає, що об`єм споживання холодної води за відсутності лічильника, який відображається в розрахунках на рівні 2,4 кубічних метрів на особу за місяць, є штучно завищеним майже у п`ять разів порівняно з реально встановленою нормою, через що обчислення боргу за період з 2022 по 2024 роки є повністю невірним. Звертає увагу на положення Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який покладає на операторів мереж обов`язок здійснювати стовідсотковий облік споживання за допомогою приладів обліку, а не за усередненими показниками. Вказує, що згідно з рішенням Київської міської ради від 2017 року ПрАТ «АК «Київводоканал» було зобов`язане забезпечити безкоштовне встановлення індивідуальних лічильників холодної води для населення, проте цього обов`язку не виконало, через що покладення на споживача фінансового тягаря за загальними нормами є протиправним. Додатково відповідач посилається на статтю 13 Конституції України, наголошуючи, що природні ресурси є власністю Українського народу, а споживачі повинні оплачувати виключно послуги з їх видобування та транспортування, якщо інфраструктурні мережі не належать самим громадянам. Просить поновити строк на подання відзиву, що пропущений у зв`язку із тривалою відсутністю електропостачання та ракетними обстрілами. 
Ураховуючи незначний строк прострочення, той факт, що копію відзиву було завчасно направлено позивачу (що відповідає вимогам статті 360 ЦПК України), а також зважаючи на те, що ПрАТ «АК «Київводоканал» у своїх додаткових поясненнях не висловило заперечень проти прийняття цього процесуального документа, колегія суддів з метою забезпечення балансу інтересів сторін та повного, всебічного дослідження обставин справи вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідачки та поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал» - позивача, як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (Повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (Договір).
Вказаним Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Повідомленням також визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.
Судом встановлено відсутність доказів надсилання будь-ким з відповідачів позивачу відмови від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води.
У відповідності до пункту 1.1 Договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
Відповідно до пункту 3.1 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
31.05.2021 на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (надалі за текстом також - Договір 2).
Згідно з пунктом 1 Договору 2 виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати наданні послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором.
Пунктом 7 Договору 2 визначено, що оплата за послуги складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 15 Договору 2 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не визначено договором.
К період з 01.01.2022 по 31.10.2024 позивач ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснював надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно складеного позивачем розрахунку та Довідки № 12310/8/8/02-24 від 29.11.2024, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» за період з 01.01.2022 по 31.10.2024 по О/Р 2103740371 за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 24 440,62 грн, з якої заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення становить 23 293,32 грн та заборгованість за абонентським обслуговуванням у розмірі 1 147,30 грн.
Окрім того, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період січень 2022 - жовтень 2024 о/р НОМЕР_1 (а.с. 18) розмір інфляційних втрат позивача становить - 212,15 гривень та нараховані 3 % річних у розмірі - 46,48 грн. Загальний розмір позовних вимог становить - 24 755,96 грн.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 405099471, дата формування 24.11.2024) судом встановлено, що власником частини квартири АДРЕСА_2 є  ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач 2 - ОСОБА_2 та відповідач 3 - ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , або, що вказані особи зареєстровані чи проживають в цій квартирі та відповідно є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач.
Таким чином суд встановив, що лише ОСОБА_1 , як співвласник квартири у розмірі частки отримує послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 .
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини на підставі публічного договору приєднання, у зв`язку з чим споживач неналежним чином виконувала зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2022 по 31.10.2024. Встановивши, що ОСОБА_1 є власником лише однієї четвертої частини квартири на праві спільної часткової власності, та відсутність доказів реєстрації чи фактичного проживання інших двох відповідачів за цією адресою матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, інфляційних нарахувань, трьох процентів річних та пені виключно з відповідача-1 пропорційно до її частки у праві спільної часткової власності, що становить 6 188,97 гривень. 
Не погоджуючись із такими висновками колегія суддів виходить з наступного.
У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
У справі, що переглядається, відповідач ОСОБА_1 не реалізувала своє право на подання апеляційної скарги. Така процесуальна поведінка свідчить про повну згоду з оскарженим судовим рішенням, у тому числі повнотою встановлених обставин, висновками та застосованими нормами матеріального права.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках є предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Тобто, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Отже під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.
Судом першої інстанції належним чином встановлено, що у період з 01.01.2022 по 31.10.2024 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» надавало послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі публічного індивідуального договору приєднання.
Заперечуючи проти обсягу нарахованої заборгованості, відповідачка ОСОБА_1 у відзиві посилалася на фіктивність розрахунків через відсутність у квартирі індивідуальних приладів обліку та завищення нормативів споживання. 
Колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки за відсутності квартирних лічильників порядок розподілу та нарахування плати за спожиті послуги у багатоквартирних будинках регламентується Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Відсутність укладеного в письмовій формі договору чи відсутність індивідуальних засобів обліку за умови безперебійного надання послуг не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги в повному обсязі. Нарахування плати за затвердженими нормативами споживання або за загальнобудинковими вузлами обліку є законним наслідком відсутності засобів розподільного обліку у житловому приміщенні, а не свідченням помилковості чи протиправності дій надавача послуг. 
Оскільки відповідачка рішення суду не оскаржує, не надала суду власного обґрунтованого контррозрахунку, який би спростовував арифметичну точність обчислень, її незгода з діючими тарифами та нормами споживання не може бути підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання.
Згідно з наданим позивачем розрахунком за особовим рахунком спірної квартири, загальний розмір плати за фактично надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2022 по 31.10.2024 склав 23 293 грн 32 коп. Крім того, відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем не здійснювалася оплата за абонентське обслуговування, заборгованість за яким за аналогічний період склала 1 147 грн 30 коп. Таким чином, сукупний розмір невиконаного грошового зобов`язання за основним боргом становить 24 440 грн 62 коп.
Розглядаючи вимоги в частині стягнення додаткових нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України та пені, колегія суддів наголошує на правильності застосування позивачем норм матеріального права з урахуванням обмежень воєнного стану. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у період з 24.02.2022 по 29.12.2023 діяла заборона нарахування інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені на заборгованість за житлово-комунальні послуги, утворену населенням. Позивач здійснив розрахунок зазначених сум виключно за період прострочення, починаючи з 01.01.2024, повністю дотримавшись вимог мораторію. Відповідно до перевіреного судом математичного обчислення, розмір трьох процентів річних за час прострочення склав 46 грн 48 коп., інфляційні втрати склали 212 грн 15 коп., а розмір нарахованої пені становить 56 грн 71 коп. Загальна сума грошових вимог, підтверджена матеріалами справи, становить 24 755 грн 96 коп.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, пропорційно належній ОСОБА_1 1/4 частини квартири на підставі статті 360 ЦК України, суд не врахував, що саме ОСОБА_1 є особою, яка фактично проживає у зазначеному житлі та безпосередньо користується комунальними послугами. Матеріали справі не містять доказів того, що особовий рахунок розділявся між співвласниками в установленому законом порядку та укладались окремі договори приєднання.
Перевіркою апеляційним судом інформації з Єдиного державного демографічного реєстру не підтверджено зареєстроване місце проживання відповідача-2 та відповідача-3 у квартирі АДРЕСА_2 . Отже саме відповідач ОСОБА_1 має статус єдиного встановленого споживача послуг за цим об`єктом обліку.
Колегія суддів звертає увагу на специфіку житлово-комунальних послуг, яка полягає в тому, що відповідно до Методики № 315 обсяг споживання води та водовідведення розраховується і розподіляється на житлове приміщення (квартиру) як на єдину та неподільну абонентську точку, а не на абстрактні частки у праві власності на нерухомість. Нарахована сума за особовим рахунком є цілісним грошовим зобов`язанням квартири в цілому. За відсутності інших зареєстрованих або проживаючих осіб (солідарних боржників) обов`язок з оплати всього обсягу послуг, доставлених до житлового приміщення, покладається в повному обсязі на єдиного фактичного споживача, який одноособово користувався цим благом.
Застосування судом першої інстанції положень статті 360 ЦК України щодо часткової участі в утриманні майна є помилковим, оскільки комунальні послуги оплачуються не за факт володіння часткою майна, а за факт реального споживання послугою. Зазначений підхід повністю узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, яка визначає, що обов`язок щодо оплати комунальних послуг покладається на особу, яка фактично користувалася ними, а відсутність солідарної множинності осіб на стороні споживача тягне за собою обов`язок повної оплати особового рахунку одноособовим мешканцем квартири.
Таким чином, ОСОБА_1 як єдиний підтверджений споживач зобов`язана сплатити позивачу нарахований за особовим рахунком боргу у повному обсязі, з огляду на що, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» повної суми заборгованості, а саме основного боргу в розмірі 24 440 гривень 62 копійки, трьох процентів річних у розмірі 46 гривень 48 копійок, інфляційних втрат у розмірі 212 гривень 15 копійок та пені у розмірі 56 гривень 71 копійка, що у сукупності становить 24 755 гривень 96 копійок. У зв`язку із таким, резолютивна частина рішення викладається в редакції цієї постанови. В частині відмовлених вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підстав для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів керується вимогами статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За подання позовної заяви ПрАТ «АК «Київводоканал» було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп., а за подання апеляційної скарги - 4 542 грн 00 коп. Зважаючи на те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, із скасуванням рішення суду першої інстанції у частині відмовлених позовних вимог та стягненням усієї суми заборгованості із відповідача ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати із сплати судового збору у загальному розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок підлягають стягненню з саме відповідачки ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог до ОСОБА_1 та у частині розподілу судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог. 
Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (код ЄДРПОУ 03327664) заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та плату за абонентське обслуговування за період з 01 січня 2022 року по 31 жовтня 2024 року у розмірі 24 440 (двадцять чотири тисячі чотириста сорок) гривень 62 копійки, три проценти річних у розмірі 46 (сорок шість) гривень 48 копійок, інфляційні втрати у розмірі 212 (двісті дванадцять) гривень 15 копійок та пеню у розмірі 56 (п`ятдесят шість) гривень 71 копійка, що у сукупності становить 24 755 (двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 96 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (код ЄДРПОУ 03327664) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову 3 028 гривень 00 копійок.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 червня 2025 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (код ЄДРПОУ 03327664) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 4 542 гривні 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов