Справа № 442/2734/26
Провадження № 1-кп/442/243/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026141110000151 від 19.02.2026, відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дрогобича Львівської області, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 22.12.2025 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ч.1 ст.289, ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
з участю прокурора - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
законного представника обвинуваченого (представника відділу-служби
у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради) – ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

Неповнолітній ОСОБА_3 19.02.2026 о 17.00 год, перебуваючи на вул.Лесі Українки в м.Дрогобичі Львівської області, неподалік будинку №70, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався, зокрема з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб, побачив раніше незнайому малолітню потерпілу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла вказаною вулицею йому назустріч, та в цей час у нього виник прямий умисел на відкрите заволодіння грошовими коштами потерпілої, шляхом погрози застосування щодо неї фізичного насильства.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, неповнолітній ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, перебуваючи неподалік будинку №70 на вул.Лесі Українки в м.Дрогобичі Львівської області, зупинив малолітню потерпілу ОСОБА_8 та, погрожуючи їй фізичною розправою із застосуванням ножа, якого він начебто тримає у кишені куртки, висловив вимогу віддати йому усі грошові кошти, які вона має при собі.
У цей же час, малолітня ОСОБА_8 , сприймаючи погрози ОСОБА_3 щодо розправи з нею як реальні, з метою збереження власного життя та здоров`я, віддала йому наявні у неї грошові кошти в сумі 100 грн, які ОСОБА_3 відкрито, повторно, в умовах воєнного стану викрав у неї, сховавши у кишеню куртки, після чого, маючи можливість розпоряджатися викраденим майном, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненому визнав повністю і суду пояснив, що зазначеного дня він приїхав у місто Дрогобич, щоб відмітитися в органах пробації. Там він попросив 100 грн на їжу і працівниця органу пробації дала йому кошти. Йдучи по вулиці Лесі Українки, він побачив дівчину, до якої вирішив підійти. Оскільки він був п`яний, то сказав їй, погрожуючи, віддати гроші. Вона віддала йому 100 грн (дві купюри по 50 грн). Він пішов на автостанцію, де згодом його затримали працівники поліції. У нього вилучили 1000 грн. Шкодує про вчинене та щиро розкаюється. Зазначив, що готовий просити пробачення у потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_8 та її законний представник ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, однак, остання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Щодо міри покарання покладається на думку суду.
Крім повного визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Відтак, заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними.
Беручи до уваги наведене, суд приходить висновку, що сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність неповнолітнього ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину поза будь-яким розумним сумнівом.
Таким чином, дії неповнолітнього ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності обвинуваченого у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце між ним та потерпілою.
При призначенні покарання обвинуваченому суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Разом з тим, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Питання призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 судом вирішується у відповідності до загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, а також ст. 103 КК України, де поряд із кваліфікацією дій винуватої особи враховується й ряд інших чинників.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, його наслідки, а також бере до уваги особу винного, який є неповнолітнім, не має постійного місця проживання, що підтверджується листом Відділу – Служби у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради №238 від 27.03.2026, згідно з яким комісією виявлено, що за місцем реєстрації обвинуваченого ( АДРЕСА_1 ) виявлено, що житло фізично відсутнє, на місці будинку знаходиться лише згарище; листом виконавчого комітету Стрийської міської ради №03-17/572 від 27.03.2026, з якого вбачається, що працівниками Служби у справах дітей здійснено виїзд за адресою проживання ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) та встановлено, що останній не проживає та не проживав за вказаною адресою. Суд також бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Згідно з висновком експерта №295 від 03.03.2026 за результатами комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, стан загального психічного розвитку неповнолітнього ОСОБА_3 , характеризується зниженим рівнем інтелектуального функціонування та незрілістю емоційно-вольової сфери; у неповнолітнього ОСОБА_3 виявлені індивідуально-психологічні особливості (інтелектуальна недостатність, емоційна незрілість, підвищена залежність від зовнішнього впливу), що мають суттєвий вплив на його поведінку, зумовлюючи її імпульсивність, ситуативність та знижену здатність до прогнозування наслідків своїх дій.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 не навчається і не працює, а також раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, зокрема, 22.12.2025 засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ч.1 ст.289, ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.
Разом з тим, згідно з п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, які обтяжують покарання, встановлено не було.
Крім того, з досудової доповіді, наданої на неповнолітнього обвинуваченого, встановлено, що виправлення неповнолітнього не можливе без ізоляції від суспільства.
За наявності вказаних вище обставин, враховуючи позицію прокурора, яка просить призначити покарання у виді реального позбавлення волі, а також зважаючи на особу обвинуваченого, який на шлях виправлення не став та під час іспитового строку вчинив новий злочин, суд дійшов переконання, що виправлення і перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто, при застосуванні покарання у виді позбавлення волі, яке, на переконання суду, необхідне для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням того, що обвинуваченим кримінальне правопорушення вчинено після постановлення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2025, остаточне покарання слід призначити у відповідності до ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.
З речовими доказами необхідно поступити відповідно до вимог ст. 100, 174 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.12.2025 та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання, тобто, з 19.02.2026.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2026 на речові докази: 
-грошову купюру номіналом 50 гривень (АД4687129), грошову купюру номіналом 50 гривень (ЕА6458128), які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_9 , та повернути вказане майно останній, як законному представнику потерпілої;
-куртку чоловічу зі шкірзамінника чорного кольору, кепку чорного кольору, грошову купюру номіналом 20 гривень (EB7837398), грошову купюру номіналом 20 гривень (АП2767960), грошову купюру номіналом 1 гривня (УЖ4413437), грошову купюру номіналом 100 гривень (ЕЄ5464491), грошову купюру номіналом 100 гривень (ЗГ6198929), грошову купюру номіналом 200 гривень (ГЕ3854436), грошову купюру номіналом 500 гривень (ЄС3974005), що знаходяться на зберіганні у ОСОБА_3 , та повернути вказане майно останньому, як власнику. 
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1