Справа № 214/10236/25
2/214/462/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

03 червня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді – Ткаченка А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Фастовець Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання членом сім`ї квартиронаймача, надання дозволу на зміну договору найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради та просить суд визнати його членом сім`ї наймача квартири ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , надавши йому дозвіл на зміну договору найму вказаного житлового приміщення, посилаючись на відмову відповідача на його заяву. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення №027505, виданого 29 серпня 1989 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, ОСОБА_2 разом із сім`єю, яка складається з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , отримали право на зайняття в порядку обміну жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 . Головним квартиронаймачем квартири є його мати ОСОБА_2 . Починаючи з 1989 року дотепер він постійно проживає у вказаній квартирі, яка на сьогодні неприватизована. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_5 , його ж мати ОСОБА_2 разом з його вітчимом ОСОБА_3 з 2007 року в квартирі не проживають, не користуються нею, виїхали за межі України та проживають в рф, тягар по сплаті за комунальні послуги несе виключно він сам. На сьогодні він виявив бажання переоформити на себе договір найму житлового приміщення, однак реєстрація в спірній квартирі його батьків, позбавляє його можливості змінити договір квартиронаймача. При зверненні з відповідною заявою до відповідача отримав відмову у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних зв`язків з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також відсутністю їх письмових згод щодо зміни договору найму житла на його ім`я. Тому, на підставі статей 64, 65, 71, 72, 106 ЖК України, просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Установлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.
У судовому засіданні 15 квітня 2026 року представник позивача адвокат Дербін Д.О. вимоги позову підтримав з підстав, викладених у тексті позовної заяви, наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача Виконкому Саксаганської районної у мсті ради в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява представника ОСОБА_6 про розгляд справи за її відсутності. У письмових поясненнях представником відповідача (а.с.39-40) зазначено про звернення позивача 04 березня 2025 року до виконкому з питання внесення змін до договору найму житлового приміщення по АДРЕСА_1 та укладення окремого договору найму житла, в якому зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Оскільки у поданому позивачем пакеті документів були відсутні копії документів, що посвідчують особу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підтверджують їх родинні відносини з позивачем, а також відсутня письмова згода щодо зміни договору найму житла на ім`я ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вказану заяву було залишено без руху для усунення недоліків до 21 березня 2025 року. Оскільки позивач недоліки не усунув та не надав відповідні документи, рішенням виконкому від 20 березня 2025 року №198 йому було відмовлено у зміні договору найму спірного житлового приміщення. Вважає, що наразі мають місце правовідносини, передбачені ст.72 ЖК України для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, однак оскільки позивач такі вимоги не заявляв, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
У письмових запереченнях стороною позивача зазначено про незгоду з доводами представника відповідача з посиланням на статті 405 ЦК України та 107 ЖК України, вважаючи, що з вимогами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням можуть звертатися лише власники житла, а ордер є лише підставою для вселення в жиле приміщення. При тому, що позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду з таким позовом і суд повернув позивачу позовну заяву, оскільки ним не було надано правовстановлюючі документи, які підтверджують право на звернення до суду, бо наданий ордер засвідчує право на вселення в квартиру в 1989 році, а не право на постійне або тимчасове проживання. Тому наполягає на задоволенні вимог.
Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися. Письмових пояснень до суду не подали.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_8 знає з 1989 року, вони поселилися на поверх вище від її квартири Так і проживали відтоді ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та сини ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . У 2007 році ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виїхали до рф і більше вона не бачила, щоб вони поверталися сюди. Восени 2025 року ОСОБА_1 мобілізували, а до цього часу він постійно проживав у квартирі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача та мешкає поряд з 1978 року. Позивача разом з його матір`ю ОСОБА_2 та вітчимом ОСОБА_3 знає з 1989 року. У 2005 році до рф виїхав ОСОБА_14 Слава, а у 2007 році виїхала ОСОБА_2 , її син ОСОБА_15 помер у 2020 році. Весь цей час в квартирі проживав ОСОБА_16 , якого в грудні 2025 року забрали в Збройні Сили України.
Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_2 на підставі ордеру на житлове приміщення №027505 виданого 29 серпня 1989 року виконавчим комітетом Криворізької міської Ради народних депутатів, отримала у користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де у складі сім`ї основного квартиронаймача зазначено сина ОСОБА_1 , сина ОСОБА_5 та чоловіка ОСОБА_3 (а.с.19 – копія ордеру).
Позивачем надано копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , де матір`ю ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_17 (а.с.17 – копія свідоцтва), яка згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 при укладенні шлюбу 21 червня 1989 року змінила прізвище на « ОСОБА_14 » (а.с.22 – копія свідоцтва).
Указані документи підтверджують родинні зв`язки позивача з основним квартиронаймачем, однак чи були подані вказані письмові докази виконкому, матеріали справи не містять, з письмової відмови Виконкому Саксаганської районної у місті ради, ухваленої рішенням від 26 березня 2025 року за № 198, не вбачається, які саме документи подавались на розгляд виконкому із заявою про зміну договору найму житлового приміщення, що належить до комунальної власності міста, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26, 27 – копія листа, рішення), відповідно до якого у поданому позивачем пакеті документів були відсутні копії документів, що посвідчують особу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , підтверджують їх родинні відносини з позивачем, а також відсутня письмова згода щодо зміни договору найму житла на ім`я ОСОБА_1 .
За відомостями з реєстру Криворізької територіальної громади, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 саме з 02 червня 2007 року (а.с.16 – копія витягу), згідно з актом з місяця проживання за вказаною адресою фактично проживає з 1989 року (а.с.25 – копія акту).
Один із квартиронаймачів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.24 – копія свідоцтва).
За відомостями Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.10.2025, основний квартиронаймач ОСОБА_2 в період 12.07.2018 до 02.10.2020 неодноразово здійснювала в`їзд-виїзд з території України, остання відмітка 02.10.2020 за напрямом «виїзд». Аналогічні відомості щодо ОСОБА_3 , у якого остання відмітка 16.01.2020 за напрямом «виїзд» (а.с.86 – повідомлення).
Таким чином, змоги отримати згоду квартиронаймачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на зміну договору найму житлового приміщення, позивач не має можливості, однак вказане не позбавляє його можливості звернутися до суду з відповідним позовом в порядку ст.ст.71,72 ЖК України про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, тому суд погоджується з доводами представника виконкому в цій частині. При цьому, наданий до суду ордер на житлове приміщення №027505 виданий 29 серпня 1989 року виконавчим комітетом Криворізької міської Ради народних депутатів, являється тим документом, який підтверджує право позивача на подібне звернення. 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною четвертою статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частинами першою, другою статті 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Разом з тим, позивач є членом сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_2 за кровною лінією споріднення, а саме рідним сином, указаний факт підтверджується поданими до суду доказами та окремо доведення цього факту, на думку суду, не потребує.
Вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 Житлового кодексу України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року у справі №580/6452/23.
Відсутність письмової згоди наймача на вселення осіб до квартири не свідчить про їхнє самоправне вселення в житлове приміщення, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що наймач висловлював таку згоду. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №751/8693/18.
Згідно з положеннями ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.
Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).
Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем.
Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, й інші обставини справи, що мають значення для справи, зокрема, чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Право користування жилим приміщенням нарівні із наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі №200/17337/17 (провадження № 61-865сво21)).
Частиною другою статті 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд визнати його членом сім`ї наймача квартири по АДРЕСА_1 , надавши йому дозвіл на зміну договору найму житлового приміщення за вказаною адресою.
Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою організацією) і наймачем (статті 61 ЖК України).
Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Верховний Суд у постанові від 05.04.2023 (справа №127/6749/22) дійшов висновку про те, що заявлені позивачами вимоги про визнання їх наймачами квартири є неефективним способом захисту, так як не захистить їхні житлові права. Таким способом є визнання права користування житловим приміщенням, зміна договору найму житлового приміщення тощо.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12 листопада 2025 року у справі №523/16532/21 (провадження №61-14918св24).
У постанові від 22 січня 2024 року у справа №206/2485/22 (провадження №61-10540 св 23) Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції, якими визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_1 за раніше укладеним договором найму замість попереднього наймача ОСОБА_5 та змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 та особовий рахунок № НОМЕР_1на наймача ОСОБА_1.
Разом з тим, позивач не заявляв вимоги про визнання його саме наймачем квартири, що є необхідною умовою статті 106 ЖК України, оскільки членом сім`ї наймача квартири він являється в силу в тому числі й ордеру на житлове приміщенні та реєстрації в квартирі, цей факт ніким не оспорюєтьсята не просив змінити договір найму житлового приміщення, а вимога про надання дозволу на зміну такого договору не призведе до порушених прав позивача, оскільки такий дозвіл не зобов`язує орган місцевого самоврядування внести відповідні зміни.
Суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку буде визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку статей 71.72 ЖК України такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, що стане підставою для зміни договору найму житлового приміщення без необхідності надання їх згоди, оскільки зі змісту статті 106 ЖК України повнолітній член наймача може вимагати зміни договору найму житлового приміщення у трьох випадках: або у разі згоди наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним; або у разі смерті наймача; або у разі втрати наймачем права на жиле приміщення.
Реалізуючи визначене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Якщо предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові (постанова Верховного Суду України від 13 липня 2004 року у справі №10/732).
Оскільки обраний стороною предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов до висновків про відсутність підстав для задоволення вимог у зв`язку з неефективним способом захисту.
Згідно з частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача, відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись статями 10, 12,13, 81, 141, 263, 265ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання членом сім`ї квартиронаймача, надання дозволу на зміну договору найму житлового приміщення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:
Позивач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, код ЄДРПОУ 34339916, місце знаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд.32.
Третя особа – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП суду невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 03.06.2026.

Суддя         А.В. Ткаченко