Березівський районний суд Одеської області 
вул. Миру 17 м. Березівка Березівський район Одеська область Україна 67300  

04.05.2026
Справа № 494/2220/24
Провадження № 1-кп/494/47/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04.05.2026 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження №12024162260000538 від 03.09.2024 року щодо обвинувачення: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліски Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який проходить військову службу по мобілізації у Збройних Силах України, на посаді солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,- 
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що проходячи військову службу за мобілізацією на посаді солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 30.08.2024 року приблизно о 22:30 год (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи навпроти домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості. Так, 30.08.2024 року, приблизно о 22:30 год (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , знаходились навпроти домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виникла сварка. На виконання свого протиправного умислу, ОСОБА_4 30.08.2024 року близько 22.30 год. умисно, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , наніс два удари кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох закритих переломів нижньої щелепи, двох синців ділянки нижньої щелепи, що є єдиним комплексом подвійного перелому нижньої щелепи, які відповідно до висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Потерпілий ОСОБА_6 у судові засіданні не з`являвся. Водночас, на його адресу неодноразово направлялись конверти з викликом до суду ,які повернулись з відповідними відмітками, а тому вважається таким, що належним чином сповіщений про час, день та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Більш того, потерпілий взагалі не цікавився розглядом справи та не звертався з будь-якими клопотаннями до суду протягом тривалого часу, що свідчить про втрату його інтересу до розгляду цієї справи.
Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі – КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється та запевнив, що в подальшому не буде вчиняти таких дій.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем мешкання, не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку. 
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття. 
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким обвинувачений скористався.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України – відсутні
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною першою статті 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього відповідних обов`язків. Обвинувачений та захисник погодились з думкою прокурора та просили суворо не наказувати. 
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчинення ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого , його захисника, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчинення діяння та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за частиною першою ст.122 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення , а саме на 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків строком на один рік 
Цивільний позов по справі – не заявлений. Витрати на експерта – відсутні. Заходи забезпечення – необирались. Речові докази по справі – відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ст.70-72 КК України, ч. 1 ст. 122 КК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
На підставі ст.75 КК України звільнити   ОСОБА_4  від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_4  наступні обов`язки: 
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Заходи забезпечення кримінального провадження -не застосовувалися.
Речові докази- відсутні. Цивільний позов у справі -не заявлено.
Судові витрати -відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження. 

Суддя ОСОБА_1