Справа № 439/7/26 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М. 
Провадження № 33/811/613/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Биць Ігоря Анатолійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бродівського районного суду Львівської області від 27 березня 2026 року, щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 19 грудня 2025 року о 21 годині 50 хвилин в м. Броди, Золочівського району Львівської області, на а/д Київ-Чоп водій: керував автомобільним транспортним засобом марки «Пежо 4007», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9 а ПДР України.
Не погоджуючись із зазначеною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на недопустимих доказах та припущеннях.
Наголошує, що автомобілем він не керував, функції водія виконував його друг ОСОБА_2 .. 
Повідомляє, що його оговорили свідки події, оскільки в нього був конфлікт з ними, а працівники поліції не встановили інших очевидців події.
Зазначає, що суд першої інстанції викликав свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в судове засідання не прибули, свої письмові пояснення не підтвердили.
Наголошує, що з сайту судової влади вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.
Звертає увагу, що на відеозаписі не зафіксовано факту руху транспортного засобу, є лише процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз представлених матеріалів свідчить про те, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №545572 від 19 грудня 2025 року (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Пежо 4007», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд було проведено на місці зупинки транспортного засобу, в присутності свідків, результат 1,61 проміле;
- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» від 19 грудня 2025 року (а.с. 5) з якої вбачається, що огляд на стан сп`яніння було проведено 19 грудня 2025 року о 22 год. 27 хв., результат 1,61 проміле, з результатом водій ознайомлений;
- інформацією з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6), з якого встановлено, що працівниками поліції було виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), у зв`язку із чим проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомог приладу «Alkotest Drager 6820», результат 1,61 проміле;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 7), з якого встановлено, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, від якого він відмовився;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19 грудня 2025 року (а.с. 9-10), з яких вбачається, що вони рухалися автомобілем BMW» автодорогою Київ–Чоп у напрямку м. Києва, помітили, що автомобіль «Peugeot», державний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, виїхав на проїзну частину, створивши перешкоду для руху їхнього транспортного засобу. Надалі вони зупинили свій автомобіль, після чого поруч зупинився і автомобіль «Peugeot». Коли з нього вийшов водій, вони зрозумів, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота, після чого викликали працівників поліції.
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано, що опитування ОСОБА_1 , який заперечував, що виконував функції водія та зазначав, що йому не відомо хто керував автомобілем «Peugeot»; та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які повідомляли, що саме ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Peugeot», та виїхав на проїзну частину, створивши перешкоду для руху їхнього транспортного засобу. Під час опитування у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, надано герметично запаковану трубочку, результат 1,61 проміле, з результатом він погодився, зазначив, що вживав алкоголь, від проходження огляду в медичному закладі відмовився, після чого йому роз`яснено права та обов`язки, ознайомлено з протоколом про адміністративне правопорушення, відсторонено від керування автомобілем.
Твердження апелянта, що він не виконував функції водія, а за кермом перебував його друг ОСОБА_2 , апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19 грудня 2025 року (а.с. 9-10) та відеозаписом, долученим до матеріал справи, на якому ОСОБА_1 зазначав, що йому не відомо хто саме виконував функції водія автомобіля «Peugeot».
Доводи апелянта, що свідки події його оговорили у зв`язку з наявністю конфлікту з ним, апеляційний суд відхиляє як необґрунтоване, оскільки жодних належних та допустимих доказів існування конфлікту, тривалих неприязних стосунів чи заінтересованості свідків у результатах розгляду справи матеріали провадження не містять. При цьому апеляційний суд зазначає, що показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами у справі.
Аргументи апелянта, що на відеозаписі не зафіксовано факту руху транспортного засобу, апеляційний суд розцінює критично, оскільки факт руху транспортного засобу підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19 грудня 2025 року (а.с. 9-10).
Твердження апелянта, що свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися в судове засідання та не підтвердили свої письмові пояснення, саме по собі не свідчить про недопустимість чи недостовірність їхніх письмових пояснень, оскільки їхні пояснення підлягають оцінці судом у сукупності з іншими матеріалами справи відповідно до вимог закону.
Посилання на інформацію із сайту судової влади про неодноразові притягнення зазначених осіб до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України є безпідставним, зазначена інформація не має жодного значення для вирішення даної справи. Окрім того, сам по собі факт притягнення особи до адміністративної відповідальності не свідчить про недостовірність її пояснень, як свідка та не є підставою для відхилення її показань.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Бродівського районного суду Львівської області від 27 березня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.
Суддя Партика І.В.