Справа №295/6092/25
Категорія 67
2/295/397/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючої судді Стрілецької О.В.
за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.
представника позивача – адвоката Радченко О.Ю.
відповідача ОСОБА_1 
представника відповідача - адвоката Сіліної С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом, поданим представником ОСОБА_2 - адвокатом Соломонюком Святославом Анатолійовичем, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 09.02.2026, просить:
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 669890518101, та 1/2 частину житлового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 669878018101;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, та право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, та право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтований тим, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2015. В період шлюбу подружжя набуло у власність земельну ділянку кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, та 1/2 частину житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В позові вказано, що майно, набуте подружжям в період шлюбу, є спільним сумісним, а відтак підлягає поділу між подружжям. В заяві про уточнення позовних вимог позивач просить поділити спільне сумісне майно шляхом визнання за кожним з подружжям права власності на його частину. 
В позасудовому порядку відповідач відмовляється вирішувати питання поділу нажитого спільно майна, а відтак позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Процедура та позиції сторін
Згідно з ухвалою судді від 02.06.2025 позовна заява була залишена без руху (а. с. 42).
Відповідно до ухвали суду від 12.06.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а. с. 57-58).
12.06.2025 на підставі ухвали суду задоволена заява представника ОСОБА_2 – адвоката Соломонюка С. А. про забезпечення позову, накладений арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, яка належить  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; накладений арешт на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить  ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (а. с. 59-60).

09.02.2026 представник позивача – адвокат Радченко О.Ю. направила заяву про уточнення позовних вимог (а. с. 102-103). 
Згідно з ухвалою суду від 17.02.2026, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, заява про уточнення позовних вимог прийнята судом до розгляду, закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду по суті (а. с. 114-115).

12.05.2026 в судовому засіданні представник позивача - адвокат Радченко О.Ю. підтримала позовні вимоги, викладені в заяві про уточнення позову, та просила їх задоволити.
В судовому засіданні 12.05.2026 ОСОБА_1 подав заяву, в якій він позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві від 09.02.2026, визнає, проти їх задоволення не заперечує (а. с. 119), яку він та його представник адвокат Сіліна С.М. підтримали. Додатково відповідач вказав, що йому зрозумілі наслідки визнання позову.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що 08.08.2015 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується змістом копії свідоцтва про шлюб (а. с. 6). В судовому засіданні сторони вказали, що станом на день проведення судового засідання шлюб між подружжям припинений на підставі рішення суду.
Зі змісту договору купівлі-продажу від 25.01.2017 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 набув у власність 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 85,70 кв.м., житловою – 64,90 кв.м., до якого належать: альтанка літ. «В», сарай літ. «Б», лазня літ. «Г», погріб літ. «Пг», уборні літ. «У, У1», огорожа № 1, І, право власності було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2017 (а. с. 7-9).
На підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2017 відповідач ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку, кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га по АДРЕСА_1 , яке також було зареєстровано у встановленому порядку (а. с. 14-18).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка і мотиви суду.
В уточненій позовній заяві ОСОБА_2 просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 1810136300:07:028:0014 та 1/2 частину житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також поділити спільне сумісне майно шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на його частку.
В частині 1 статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 
Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
За правилами ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. 
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 

Судом під час розгляду справи встановлено, що земельну ділянку та частину житлового будинку сторони придбали в період їх перебування у шлюбі, що ними не заперечувалось.
Отже, виходячи з принципу презумції спільності майна подружжя, суд робить висновок, що земельна ділянка та частина житлового будинку належать сторонам на праві спільної сумісної власності, їх частки у праві власності є рівними, що відповідає положенням частини першої статті 70 СК України.
З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, виходячи зі змісту заявленої позивачем позовної вимоги про поділ спільного майна, заяви відповідача про визнання позову, виходячи з рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд доходить висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, та 1/2 частина житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,  які є спільним сумісним майном подружжя, підлягають поділу шляхом визнання за кожним з колишнього подружжя права власності по 1/2 частці на земельну ділянку та по частці на житловий будинок, що є підставою для припинення спільної сумісної власності.

Водночас, не підлягає до задоволення заявлена окремо позовна вимога про визнання земельної ділянки та частини житлового будинку спільним сумісним майном подружжя з огляду на таке.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, від 23 січня 2024 у справі № 523/14489/15 зроблені правові висновки, які є обов`язковими до застосування судами нижчих інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, що у спорі про поділ майна подружжя не підлягає до задоволення позовна вимога, зокрема, про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, яка не є ефективним способом захисту порушеного права. Питання належності майна до спільного сумісного майна подружжя, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення як обставину, яка підлягає встановленню в межах предмета доказування. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання, не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
За наведених обставин суд відмовляє в задоволенні вимоги позовної вимоги про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, оскільки така вимога є неефективним способом захисту порушеного права позивача і не призводить до його відновлення.

На підставі викладеного вище, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження власних доводів, проаналізувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов переконливого висновку про задоволення вимоги позову про поділ спільного сумісного майна подружжя і визнання за кожним зі сторін права власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки та на частку в житлового будинку, відповідно в задоволенні вимоги про визнання земельної ділянки та частини житлового будинку спільним сумісним майном подружжя суд відмовляє за безпідставністю.

V. Розподіл судових витрат 
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в розмірі 15140,00 грн з вимоги майнового характеру про поділ майна подружжя відповідно до квитанції ID №8436-4358-5910-0839 від 29.04.2025 (а. с. 21).
З огляду на те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги про поділ майна подружжя, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 7570,00 грн.
На підставі ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7570,00 грн з вимоги майнового характеру, а також 605,60 грн сплачених за подання заяви про забезпечння позову, яка була задоволена, що разом становить 8175,60 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн за вимогу немайнового характеру про визнання майна спільним сумісним майном подружжя покладаються на неї, оскільки суд відмовив в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 158, 244, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 669890518101, та право власності на 1/4 ідеальну частку у житловому будинку загальною площею 85,70 кв.м., житловою – 64,90 кв.м., до якого належать: альтанка літ. «В», сарай літ. «Б», лазня літ. «Г», погріб літ. «Пг», уборні літ. «У, У1», огорожа № 1, І, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 669878018101, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за  ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки кадастровий номер 1810136300:07:028:0014, площею 0,0397 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 669890518101, та право власності на 1/4 ідеальну частку в житловому будинку, загальною площею 85,70 кв.м., житловою – 64,90 кв.м., до якого належать: альтанка літ. «В», сарай літ. «Б», лазня літ. «Г», погріб літ. «Пг», уборні літ. «У, У1», огорожа № 1, І, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 669878018101, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовної вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - відмовити.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету судовий збір у розмірі 7570,00 грн. 
Оригінал квитанції ID №8436-4358-5910-0839 від 29.04.2025 про сплату ОСОБА_2 судового збору в розмірі 15140,00 грн знаходиться в матеріалах цивільної справи №295/6092/25.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8175,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник позивача: адвокат Радченко Олена Юріївна, робоча адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКППО: НОМЕР_1 .
Представник відповідача: адвокат Сіліна Світлана Миколаївна, робоча адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 22.05.2026.

Суддя О.В. Стрілецька