ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"29" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/273/26	

За позовом: Заступника керівника Херсонської обласної прокуратури (73025, м. Херсон, вул. Михайлівська, буд. 33, код ЄДРПОУ 04851120)
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Херсонська обласна державна адміністрація (73000, Херсонська обл., м. Херсон, Площа Свободи, буд. 1, код ЄДРПОУ 00022645); Генічеська районна державна адміністрація (75024, Херсонська обл., Херсонського р-н, с. Чорнобаївка, вул. Соборна, буд. 44, код ЄДРПОУ 04060045)
До відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73003, м. Херсон, Миколаївське шосе, буд. 26б, код ЄДРПОУ 39766281); Генічеської міської ради (75500, Херсонська обл., Генічеський р-н, м. Генічеськ, вул. Міська, буд. 8, код ЄДРПОУ 35248359)
про визнання недійсним наказу, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки

Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Граненко М.М.

Представники сторін:

Від прокуратури: Волкова Н.М. - на підставі посвідчення ; Кущ В.Г. - на підставі посвідчення;
Від третьої особи - Херсонської обласної державної адміністрації: Шмиголь Ф.Д. - в порядку самопредставництва;
Від третьої особи - Генічеська районна державна адміністрація: не з`явився;
Від відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області: Новіков М.М. – в порядку самопредставництва;
Від відповідача - Генічеської міської ради: Станчук А.Ю. - в порядку самопредставництва. 

В засіданні брали участь: 

Від прокуратури: Волкова Н.М. - на підставі посвідчення ; Кущ В.Г. - на підставі посвідчення;
Від третьої особи - Херсонської обласної державної адміністрації: Шмиголь Ф.Д. - в порядку самопредставництва;
Від третьої особи - Генічеська районна державна адміністрація: не з`явився;
Від відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області: не зявився;
Від відповідача - Генічеської міської ради: Станчук А.Ю. - в порядку самопредставництва. 

Суть спору: Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі – ГУ Держгеокадастру у Херсонській області), Генічеської міської ради про:
- визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині, що стосується передачі у комунальну власність Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798;
- скасування рішення державного реєстратора Сергєєвої С.А. (індексний номер рішення 59230325 від 12.07.2021р.) про державну реєстрацію права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359 ) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області з одночасним припиненням права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області, номер запису про речове право 42937690, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2406358165221, шляхом скасування державної реєстрації речового права;
- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га в Державному земельному кадастрі.
Ухвалою суду від 03.02.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/273/26, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.02.2026р.Ухвалою суду від 26.02.2026р. відкладено підготовче засідання на 17.03.2026р. Ухвалою суду від 17.03.2026р. відкладено підготовче засідання на 07.04.2025р.Ухвалою суду від 07.04.2026р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.04.2026р. Ухвалою суду від 28.04.2026р. судове засідання відкладено на 19.05.2026р. Ухвалою суду від 19.05.2026р. оголошено перерву у судовому засіданні до 29.05.2026р.
Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).
Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.
У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи. 
При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».
Враховуючи викладене, матеріали справи, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Представник прокуратури позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзиви, які надійшли до суду 09.02.2026р. та 10.02.2026р.
Третя особа що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Херсонська обласна державна адміністрація, письмових заяв чи клопотань по суті справи не надала. У судових засіданнях заперечень проти позову не висловила.
Третя особа що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Генічеська районна державна адміністрація, письмових заяв чи клопотань по суті справи не надала.
Відповідач - ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 10.02.2026р.
Відповідач - Генічеська міська рада, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 03.02.2026р., додаткових поясненнях, які надійшли до суду 23.04.2026р. та 18.05.2026р.

Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури в обгрунтування позову зазначає, що в ході вивчення стану додержання земельного та водного законодавства при формуванні як об`єктів права земельних ділянок сільськогосподарського призначення в межах прибережної захисної смуги Азовського моря, зокрема, було встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га повністю знаходиться в межах прибережної захисної смуги Азовського моря та фактично є земельною ділянкою водного фонду.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - земельна ділянка кадастровий номер 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га зареєстрована на праві власності за Генічеською міською радою Херсонської області (ЄДРПОУ 35248359) на підставі наказу від 11.12.2020р. № 47 ГУ Держгеокадастру у Херсонській області та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 14.12.2020р., рішення Генічеської міської ради від 23.12.2020р. № 86.
Так, відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15343,4378 га згідно із переліком, у якому зазначені кадастрові номери ділянок та місце їх розташування. 
Як зазначає прокурор, до цього переліку увійшла і ділянка з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га (п.423 переліку), яка передана у комунальну власність як земельна ділянка сільськогосподарського призначення. 
За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га розташована в безпосередній близькості до урізу води (впритул до) Азовського моря та їй присвоєно категорію землі сільськогосподарського призначення.
Прокурор зауважує, що факт знаходження спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги підтверджено витягом з інформаційно – телекомунікаційної системи «Автоматизована система Державного земельного кадастру», а також листом Національного центру управління та випробувань космічних засобів (з додатками), згідно з якими земельна ділянка розташована на території природоохоронної водозахисної смуги (на відстані менш ніж 100 м від води), та межує безпосередньо з урізом води. 
Відповідно до Державного водного кадастру поверхневий водний об`єкт, з яким межує спірна земельна ділянка є Азовським морем, а саме його складовою частиною – затока Сиваш, код типу масиву UA_TW_M6_E_O. 
Прокурор звертає увагу, що правовий статус водного масиву UA_TW_M6_E_O визначений відповідно до Порядку здійснення державного моніторингу вод (Постанова Кабінету Міністрів України № 758 від 19.09.2018р.) та Методики визначення масивів поверхневих та підземних вод (Наказ Міністерства екології та природних ресурсів № 4 від 14.01.2018р.).
На твердження прокурора, об`єкт водного фонду, до якого примикає земельна ділянка, ідентифікований як еврігалинний відкритий лиман (код UA_TW_M6_E_O). Специфіка таких об`єктів полягає у постійному гідрологічному зв`язку з Азовським морем та динамічності берегової лінії.
Враховуючи, що вказаний об`єкт відноситься до перехідних вод Азовського моря, прокурор вважає, що прилегла до нього територія в силу ст. 88 Водного кодексу України є прибережною захисною смугою, на якій, згідно зі ст. 89 Водного кодексу України та ст. 61 Земельного кодексу України, заборонено ведення сільськогосподарської діяльності та існування земель відповідної категорії.
Враховуючи викладене, прокурор вважає, що прийняття ГУ Держгеокадастру у Херсонській області наказу від 11.12.2020р. № 47 в частині земельної ділянки з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, яким фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, та яка передана у комунальну власність як земельна ділянка сільськогосподарського призначення, прийнято з перевищенням повноважень та порушенням вимог ст. ст. 21, 152, ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, ст.ст.16, 21, 393 Цивільного кодексу України.
Ураховуючи, що право комунальної власності на земельну ділянку водного фонду зареєстровано за реєстраційним номером 42937690 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 та акта приймання-передачі нерухомого майна (якими визначено спірну земельну ділянку як сільськогосподарського призначення), на думку прокурора, право власності на вказаний об`єкт нерухомості має бути припинено шляхом скасування державної реєстрації такого права.
Прокурор відмітив, що якщо ділянка входить у межі прибережної захисної смуги, вона автоматично є землею водного фонду. Будь-яка документація із землеустрою, що стверджує зворотне, є завідомо неправомірною.
Існування вказаної ділянки унеможливлює виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення меж водогосподарських зон та прибережної захисної смуги. Тому, без скасування права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки, землі водного фонду будуть обліковуватись як землі сільськогосподарського призначення, а отже на них не буде поширюватись режим обмеженої господарської діяльності.
На твердження прокурора, для прибережних захисних смуг вздовж морів закон (ст. 88 Водного кодексу України) не вимагає окремого рішення органу влади про їх «створення». Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги не означає відсутності самої смуги, оскільки її межі встановлені безпосередньо законом.
Отже, земельна ділянка з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншим цільовим призначенням та встановленими обмеженнями у використанні.
Враховуючи все викладене, прокурор просить суд визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині, що стосується передачі у комунальну власність Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798; скасувати рішення державного реєстратора Сергєєвої С.А. (індексний номер рішення 59230325 від 12.07.2021р.) про державну реєстрацію права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359 ) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області з одночасним припиненням права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області, номер запису про речове право 42937690, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2406358165221, шляхом скасування державної реєстрації речового права; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га в Державному земельному кадастрі.
Також, прокурором наведено підстави для представництва у суді інтересів держави, а саме Генічеської міської територіальної громади.
Щодо доводів відповідачів про неналежность звернення прокурора з позовом як самостійного позивача, прокурор зазначає, що ініціювання судового розгляду у випадку оскарження рішення органу державної виконавчої влади у сфері земельних відносин прокурором, а не цим же суб`єктом владних повноважень, є інструментом правосуддя, елементом забезпечення обґрунтованості та законності судового рішення та реалізації функцій держави, як гаранта законності суспільних відносин.
Щодо доводів відповідачів про обрання неналежного способу захисту, прокурор зазначає, що спірний наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47, на підставі якого вчинено державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, відповідно до прямої вказівки ч. 11 ст. 17-2 Земельного кодексу України, не втратив чинності шляхом свого виконання та продовжує діяти до цього часу, оскільки існує (діє) право власності, яке виникло на підставі цього розпорядчого адміністративного акту, а тому підлягає скасуванню у судовому порядку.
Серед способів захисту цивільних прав власника земель як Цивільний кодекс України (ст. 21), так і Земельний кодекс України (ст. 155) визначає можливість оскарження у судовому порядку правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
На твердження прокурора, оскарження в судовому порядку правовстановлюючого рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке є підставою (юридичним фактом) виникнення (у власника) та припинення (у Українського народу) цивільних прав – є належним способом захисту порушеного права. Неоскарження прийнятого всупереч вимог закону рішення уповноваженого органу щодо розпорядження земельними ділянками державної власності матиме своїм наслідком залишення в силі незаконного рішення, що суперечитиме волі та інтересам суспільства, а також може призвести до його повторного виконання. Таке рішення, до моменту втрати ним чинності на підставі рішення суду, може виступати формальною підставою для реєстрації речових прав чи укладення нових правочинів.
На підставі наведеного вище, прокурор просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Херсонської обласної державної адміністрації, в судовому засіданні позов прокурора підтримує.
Відповідач – Генічеська міська рада, проти позову заперечує та зазначає, що прокурор мав подавати позовну заяву в інтересах Херсонської обласної державної адміністрації, яка, на думку прокурора, на момент прийняття оскаржуваного наказу та вчинення реєстраційних дій була уповноваженим державним органом, що розпоряджається земельною ділянкою з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га.
На думку відповідача, прокурор обрав неефективний спосіб захисту державних інтересів так як задоволення (виконання) позовних вимог, а саме скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області та акту передачі земельної ділянки до нього, а також державної реєстрації земельної ділянки не вирішує по суті питання права власності на цю землю та її категорійну належність, та робить цю землю безгосподарною. До того ж, з урахуванням положень ст. ст. 78-79-1 Земельного кодексу України, задоволення позовних вимог призведе до знищення цієї земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто обумовить її вибуття з державної або колективної власності.
Також відповідач вважає, що прокурор в мотивувальній частині позову допускає невірне трактування положень Земельного кодексу України та Водного кодексу України, що обумовлює невідповідність позовних вимог вимогам чинного законодавства.
Так, основною підставою позовних вимог є перебування земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га у межах прибережної захисної смуги Азовського моря. Зазначена земельна ділянка була сформована 02.07.2019 року за результатами інвентаризації земель державної власності на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 07.08.2019р. 
Як зазначає відповідач, на твердження прокурора передача спірної земельної ділянки у комунальну власність відбулася у грудні 2020 року згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області № 47 від 11.12.2020р. та рішення Генічеської міської ради від 23.12.2020р. № 86. 
Але, земельна ділянка кадастровий номер 6522188000:04:001:0798 понад рік перебувала у державній власності в категорії «Землі сільськогосподарського призначення».
На твердження відповідача, перебування земельної ділянки з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га у межах прибережної захисної смуги Азовського моря ніяким чином не забороняє її використання як сільськогосподарської землі та не унеможливлює її державну реєстрацію в якості земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а лише накладає певні обмеження у здійсненні на ній господарської діяльності, адже відповідно до ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що обмеження щодо використання земельної ділянки з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 є такими, що встановлені ст. 90 Водного кодексу України та ст. 62 Земельного кодексу України є чинними з моменту прийняття відповідних кодексів та не потребують додаткової державної реєстрації. 
Відповідач зауважує, що земельна ділянка, що є предметом позову, не була передана в оренду чи інше користування, питання щодо недодержання кимось обмежень, встановлених для прибережної захисної смуги є передчасним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідач - ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, проти позову заперечує та вважає, що у прокурора як самостійного позивача відсутні повноваження щодо звернення до суду з такими підставами та предметом позову, виходячи з того, що розпорядником земельної ділянки на дату прийняття оскаржуваного наказу Держгеокадастру була Херсонська обласна державна адміністрація, у звязку із чим звертатися до суду з такими позовними вимогами прокурор мав в інтересах Херсонської обласної державної адміністрації, а не самостійно.
Також, на думку відповідача, належним позивачем у справі, інтереси якого міг би представляти прокурор, також могла бути Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) за умови виявлення порушень природоохоронного законодавства.
Відповідач зауважує, що позовна вимога про скасування в частині наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області не є ефективним способом захисту права чи інтересу позивача, адже наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», яким передано спірну земельну ділянку в комунальну власність, реалізований та вичерпав свою дію фактом його виконання.
Крім того, на думку відповідача, вимога про скасування державної реєстрації права не відповідає належному способу захисту.
Як зазначає відповідач, для встановлення належності земельної ділянки до земель водного фонду недостатньо лише факту її розташування біля водного об`єкта. Необхідно визначити вид водного об`єкта (озеро чи ставок) і встановити, чи знаходиться земельна ділянка в межах прибережної захисної смуги з урахуванням розміру такої смуги для конкретного виду водного об`єкта. Листи контролюючих органів є лише службовою кореспонденцією і не можуть підміняти собою належні засоби доказування у земельних спорах, такі як висновки експертів або землевпорядна документація.
Відповідач зауважує, що однією з підстав реєстрації речового права власності за територіальною громадою Генічеської міської ради також є рішення Генічеської міської ради від 23.12.2020 р. № 86, яким прийнято до комунальної власності спірну земельну ділянку, та яке прокурором не оскаржується. 

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення прокурора та представників сторін, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19.09.2012 р. на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. russia), заява № 42454/02, § 35).
За змістом ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України держава Україна є учасником цивільних відносин. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками (ч.1 ст.167 Цивільного кодексу України ). Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.170 Цивільного кодексу України). 
Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, у цивільних, правовідносинах. Тому, у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі № 5023/10655/11, від 06.07.2021 р. у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц, від 18.01.2023р. у справі №488/2807/17).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанову від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 р. у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц).
Незалежно від того, хто саме звернувся до суду, - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор. На відміну від останнього та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
З наведеного можна виснувати, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Останній не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може та бажає захищати інтереси.Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».).
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06. 2019 р. у справі № 587/430/16-ц ).
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. (абз.2 ч.2 ст.53 ГПК України).
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо 
Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого ст.23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р.у справі № 912/2385/18).
У позовній заяві прокурор вказав, що згідно ст. 80 Земельного кодексу України самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. 
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. 
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, тобто з 27.05.2021р. 
Однією з позовних вимог у позові ставиться питання припинення права власності на об`єкт цивільних прав - сформовану земельну ділянку сільськогосподарського призначення. 
Прокурор відмітив, що у такому спорі уповноважений представник територіальної громади у господарському спорі може приймати участь виключно у якості відповідача, оскільки така вимога заявлена саме до уповноваженого представника територіальної громади. 
Враховуючи вказані норми та те, що відповідачами за даним позовом є орган місцевого самоврядування в особі Генічеської міської ради Херсонської області, за якою на праві власності зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 га, яка,на думку прокурора, не може існувати в межах прибережної захисної смуги Азовського моря як землі сільськогосподарського призначення, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено новий об`єкт (об`єкти) земельних відносин з іншим цільовим призначенням, тому позовна заява подана прокурором в інтересах держави, як самостійним позивачем у зв`язку з відсутністю уповноваженого державою органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави в даній справі.
Суд вважає за необхідне зауважити, згідно ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключно (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. 
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про охорону земель» землі в межах території України є об`єктом особливої охорони держави.
У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 15343,4378 га згідно із переліком, у якому зазначені кадастрові номери ділянок та місце їх розташування.
Судом встановлено, що до цього переліку (пункт 423) увійшла і земельна ділянка з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, площею 43,2837 га.
14 грудня 2020 року за Актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність ГУ Держгеокадастру у Херсонській області передало із державної власності, а Генічеська міська рада прийняла у комунальну власність земельні ділянки, зокрема, і земельну ділянку з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, площею 43,2837 га.
У п. 2 вищенаведеного Акту приймання-передачі зазначено, що він разом із Наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 є підставою для державної реєстрації права на вказані у додатку земельні ділянки комунальної власності Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області.
Господарський суд зазначає, що Акт приймання-передачі підписано сторонами та скріплено печатками.
Крім того, рішенням Генічеської міської ради Херсонської області №86 від 23.12.2020р. «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Генічеської міської ради Генічеської територіальної громади» прийнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, і спірну земельну ділянку з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, площею 43, 2837 га, у комунальну власність.
В подальшому, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №453183088 від 21.11.2025р., державним реєстратором Виконавчого комітету Генічеської міської ради Сергєєвою С.В. прийнято рішення №59230325 від 12.07.2021р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) земельної ділянки кадастровий номер 6522188000:04:001:0798, площею 43,2837 га, цільове призначення: землі запасу, власник Територіальна громада, Генічеська міська рада (ЄДРПОУ 35248359) та 06.07.2021р. проведено державну реєстрацію права власності (номер відомостей про речове право: 42937690).
Підставою для реєстрації зазначено наказ ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47, акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 14.12.2020р., рішення Генічеської міської ради від 23.12.2020р. № 86 та рішення Генічеської міської ради Херсонської області №86 від 23.12.2020р. 
Водночас, на твердження заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, земельна ділянка кадастровий номер 6522188000:04:001:0798, площею 43,2837 га не могла бути зареєстрована як земля сільськогосподарського призначення, так як розташована в безпосередній близькості до урізу води (впритул до) Азовського моря та в межах прибережної захисної смуги.
Отже, ключовим питанням, яке постає перед судом під час розгляду даної справи, є визначення місцерозташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги Азовського моря, та чи може вона відноситись до категорії земель сільськогосподарського призначення. 
Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт).
Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони;
Згідно з ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Дана стаття Водного кодексу України кореспондується із нормами ст. 58 Земельного кодексу України.
Отже, в силу вищенаведених норм, землі розташовані в межах прибережних захисних смуг є землями водного фонду.
Відповідно до положень ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Дана стаття Водного кодексу України кореспондується із нормами ст. 60 Земельного кодексу України.
Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі сільськогосподарського призначення та землі водного фонду.
Тобто, земельна ділянка не може одночасно перебувати у двох категоріях за цільовим призначенням.
Однак, як вбачається із положень ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту, що суперечить положенням ст. 19 Земельного кодексу України.
На думку суду, вищенаведене є правовою колізією, тобто ситуацією, за якої дві або більше правових норм суперечать одна одній, регулюючи одні й ті самі суспільні відносини. 
Це означає, що в конкретній ситуації закон дозволяє діяти одним способом, а інший закон — забороняє або вимагає іншого.
Як вбачається із матеріалів справи, на момент прийняття ГУ Держгеокадастру у Херсонській області наказу від 11.12.2020р. № 47 земельна ділянка кадастровий номер 6522188000:04:001:0798, площею 43,2837 га вже була віднесена до категорії земель сільськогосподарського призначення. 
Також, під час реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Генічеською територіальної громадою цільове призначення землі зазначено як землі запасу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Господарський суд зазначає, що принцип реєстраційного підтвердження означає, що юридичне існування земельної ділянки як об`єкта нерухомості та виникнення прав на неї підтверджуються виключно фактом внесення відповідних відомостей до державних електронних реєстрів. Без запису в реєстрі ділянка юридично не існує.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; відомості про заходи щодо охорони земель і ґрунтів; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку; відомості про земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами.
Статтею 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.
Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим (ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Водночас, відповідно до положень ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:
а) щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель;
б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
Господарський суд звертає увагу, що в силу імперативних положень ч. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» віднесення земельної ділянки до певної категорії земель здійснюється на підставі відповідної документації із землеустрою.
Як вбачається з інформації із Державного земельного кадастру, 07.08.2019р. було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 6522188000:04:001:0798, площею 43,2837 га, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 16.00 - Землі запасу (згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, яка була чинна на момент реєстрації земельної ділянки).
Підставою для державної реєстрації спірної земельної ділянки стала Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель від 02.07.2019р., Херсонська регіональна філія ДП «Центр ДЗК».
Орган, який зареєстрував земельну ділянку – Відділ у Генічеському районі головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.
Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Частиною 1 ст. 26 вищевказаного Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч.7 ст. 37 цього Закону.
Як вже зазначалось раніше, право власності територіальної громади Генічеської міської ради (ЄДРПОУ 35248359) на земельну ділянку кадастровий номер 6522188000:04:001:0798, площею 43,2837 га, цільове призначення: землі запасу, 06.07.2021р. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право: 42937690.
Разом з тим, прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги Азовського моря.
На твердження прокурора, факт знаходження спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги підтверджено витягом з інформаційно – телекомунікаційної системи «Автоматизована система Державного земельного кадастру», а також листом Національного центру управління та випробувань космічних засобів (з додатками).
Господарський суд звертає увагу, що надані прокурором картографічні матеріали стосовно спірної земельної ділянки не підтверджують її розміщення в межах прибережної захисної смуги Азовського моря.
Схема надана Басейновим управлінням водних ресурсів Нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України в листі №08/412/482 від 01.12.2025р. містить тільки розміщення району басейну річок Приазов`я, Азовського моря, без жодного зазначення щодо місцезнаходження спірної земельної ділянки.
Господарський суд зазначає, що інших доказів щодо віднесення спірної ділянки до земель водного фонду прокурором не надано.
Суд також погоджується з позицією відповідача про те, що обраний прокурором спосіб захисту у даному випадку не є ефективним, адже, у випадку задоволення позову, а саме скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області та акту передачі земельної ділянки до нього, а також державної реєстрації земельної ділянки, не буде вирішено по суті питання права власності на цю землю та її категорійну належність, та спірна земельна ділянка стане безгосподарною, адже територіальна громада, в інтересах якої фактично прокурор подав позовну заяву, буде позбавлена права власності на спірну земельну ділянку, 
До того ж, з урахуванням положень ст. ст. 78-79-1 Земельного кодексу України, задоволення позовних вимог призведе до знищення цієї земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що спірна земельна ділянка з початку повномаштабного вторгнення знаходиться на окупованій території, що є загальновідомим фактом. Станом на теперішній час, будь-яке використання спірної земельної ділянки Генічеською міською радою є неможливим.
На підставі всього наведеного вище, беручи до уваги сукупність встановлених обставин, господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на прокуратуру згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви заступника керівника Херсонської обласної прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Генічеської міської ради про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 11.12.2020р. № 47 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині, що стосується передачі у комунальну власність Генічеській міській раді Генічеської територіальної громади Генічеського району Херсонської області земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798; скасування рішення державного реєстратора Сергєєвої С.А. (індексний номер рішення 59230325 від 12.07.2021р.) про державну реєстрацію права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359 ) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області з одночасним припиненням права комунальної власності Генічеської міської ради (код ЄДРПОУ 35248359) на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку площею 43,2837 га з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798, яка розташована на території Генічеської міської ради Херсонської області, номер запису про речове право 42937690, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2406358165221, шляхом скасування державної реєстрації речового права; скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6522188000:04:001:0798 площею 43,2837 га в Державному земельному кадастрі – відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повний текст рішення складено 05 червня 2026 р.

Суддя Н.В. Рога