Справа № 366/3508/25
Провадження № 2/366/401/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 селище Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючого судді Мовчана В.В., за участю секретаря судового засідання Іванової І.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом:  ОСОБА_1  
до: відповідача-1: ОСОБА_2 
відповідача-2: ОСОБА_3 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
1) ОСОБА_4 
2)Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
про визнання батьківства

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Іванківського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), ОСОБА_3 (далі - відповідач-2) про визнання батьківства.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для:
1)Визнання ОСОБА_2 батьком неповнолітньої ОСОБА_5 ;
2)Зобов?язання Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження № 2080, складеного 17 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зазначити її батьком ОСОБА_2 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено суддю Мовчана В.В.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 07.11.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
30.12.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 13.01.2026 відкрито провадження у справі та витребувано від Міністерства внутрішніх справ України, як держателя реєстру, інформацію (витяг) про внесення відомостей про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підготовче судове засідання призначено на 26.02.2026.
У судовому засіданні 26.02.2026 встановлено, що Міністерство внутрішніх справ України ухвалу Іванківського районного суду Київської області в частині витребування доказів, станом на час розгляду справи не виконало, що унеможливлює продовження розгляду справи та повне і всебічне дослідження доказів.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 26.02.2026 повторно витребувано від Міністерства внутрішніх справ України, як держателя реєстру, інформацію (витяг) про внесення відомостей про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 . Судове засідання відкладено на 31.03.2026.
24.03.2026 від Міністерства внутрішніх справ України на виконання ухвали суду надійшов витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 31.03.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 29.04.2026.
У судовому засіданні 29.04.2026 розгляд справи відкладено на 25.05.2026.
25.05.2026 у судовому засіданні позивач та її представник просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суд не повідомили.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.
Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.
У судовому порядку можуть бути встановлені, також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визнано іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Проте, відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справ у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Слід зауважити, що у разі встановлення факту батьківства, а саме, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_2 , який зник безвісти під час захисту Батьківщини, остання матиме можливість реалізації прав, передбачених законом, як члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця та отримання передбачених законодавством України виплат.
Таким чином, ОСОБА_5 матиме право на соціальні пільги та право на виплату грошових коштів, тобто, в подальшому вбачається спір про право, так як даний факт також зачіпає законні права та інтереси інших членів сім`ї.
Таким чином позивач має єдиний спосіб захисту прав та інтересів дитини, а саме звернення до суду у порядку загального позовного провадження.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ч. 5, 6 ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 (мовою оригіналу) та ОСОБА_7 (мовою оригіналу) є батьками ОСОБА_8 (мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 (мовою оригіналу) та ОСОБА_7 (мовою оригіналу) є батьками ОСОБА_9 (мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до сповіщення № 5 сім`ї (близьких родичі) про обставини смерті (загибелі), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти поліцейського від 26.03.2025, ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання поблизу міста Торецьк Бахмутського району Донецької області перестав виходити на зв`язок, місце знаходження не відоме. Даний факт підтверджено також Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 зазначені батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Батько ОСОБА_5 записаний відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (№ 00016330498).
Згідно поданих письмових пояснень вихователя дитини дошкільного віку ОСОБА_11 , вчителя початкових класів ОСОБА_12 , упродовж років ОСОБА_2 регулярно цікавився дитиною, спілкувався з вихователем та вчителем, був уважним та турботливим батьком, неодноразово приходив до школи забирати дитину, виявляв активну участь у вихованні дитини.
Матір ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у своїх письмових поясненнях зазначила, що її син брав безпосередню участь у вихованні та утриманні своєї дитини, ОСОБА_5 , піклувався про неї.
Як вбачається з висновку молекулярно - генетичного експертного дослідження для подання до суду від 17.06.2025 (номер висновку 48285), зробленого в медико - генетичному центрі «Мама Папа», ймовірність того, що ОСОБА_4 є біологічним дядьком, тобто братом батька за обома батьками, відносно ОСОБА_5 , народженої матір`ю ОСОБА_1 , складає 91, 75 %.
До матеріалів справи також долучено скріншоти переписки в месенджері «Viber».
Згідно ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно з статтею 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Також згідно з ч. 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», заяви про встановлення факту батьківства, так і материнства, суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 9 вказаної постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц зазначив, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року в справі «Калачова проти Російської Федерації», заява №3451/05, §34).
Верховний Суд у постановах від 23 жовтня 2019 року в справі №382/2559/15-ц, та від 19 вересня 2018 року в справі №761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999%). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справи.
Як вбачається із позовної заяви, метою встановлення даного факту є підтвердження спорідненості, а також можливість реалізації прав, передбачених законом, як члена сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця та можливості документально підтвердити родинні зв`язки між дочкою позивача та зниклим безвісти ОСОБА_2 , крім як у судовому порядку, немає.
Згідно з статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статті 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. 
Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. 
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану. 
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства (висновок Верховного Суду в справі №552/4291/22 від 13 вересня 2023 року).
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини, відомості про батька дитини внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за заявою матері, тобто фактично запис про батька здійснено зі слів матері без підтвердження походження дитини від конкретної особи.
Позивач звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, посилаючись на те, що біологічним батьком дитини є ОСОБА_2 , який зник безвісти під час виконання бойового завдання, у зв`язку з чим державна реєстрація батьківства у встановленому законом порядку є неможливою.
Відповідно до статті 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заяви про встановлення факту батьківства приймаються судом до розгляду, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду, під час вирішення питання про встановлення факту батьківства, суд оцінює всі наявні у справі докази в їх сукупності. При цьому доказами можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують походження дитини від певної особи, а висновок молекулярно-генетичної експертизи є одним із найбільш достовірних доказів у справах зазначеної категорії.
На підтвердження своїх вимог позивачем подано висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якого, вірогідність того, що ОСОБА_4 є біологічним дядьком, тобто братом батька за обома батьками, відносно ОСОБА_5 , народженої матір`ю ОСОБА_1 , складає 91, 75 %.
Оцінюючи зазначений висновок експерта відповідно до вимог статей 89, 102, 110 ЦПК України, суд враховує, що він складений компетентною експертною установою, містить докладний опис проведених досліджень, є послідовним та обґрунтованим, а його правильність учасниками справи не спростована.
Встановлений експертизою високий ступінь біологічного споріднення між ОСОБА_4 , який є біологічним дядьком дитини, тобто братом батька за обома батьками, свідчить про наявність у дитини спільного генетичного походження з родиною останнього по чоловічій лінії та є вагомим доказом походження дитини саме від ОСОБА_2 . Будь-яких доказів, які б спростовували наведені обставини або вказували на походження дитини від іншої особи, суду не подано.
З огляду на те, що запис про батька дитини здійснено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а подані докази у своїй сукупності підтверджують походження дитини від ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про доведеність заявлених вимог та наявність правових підстав для встановлення факту батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_5 .
Таким чином, за результатами всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів у справі, суд вважає встановленим факт батьківства ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_5 , що є підставою для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Положеннями частини четвертої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.
Згідно з п. 20 Глави 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне зобов`язати Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження № 2080, складеного 17 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Однак у судовому засіданні представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем.
На підставі статей 125-128, 134-135 СК України, керуючись статтями 12, 81, 140, 229, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства - задовольнити.
2.Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьком неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
3.Зобов?язати Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни до актового запису про народження № 2080, складеного 17 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
4.Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Дніпровським РВ ГУ МВС України в м. Києві, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач-1: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Відповідач-2: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина України НОМЕР_7 , виданий Подільським РУ ГУ МВС України України в м.Києві, адреса: АДРЕСА_2 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-1: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області, адреса: АДРЕСА_2 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-2: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 26125532, адреса: пр. Червоної Калини, 15, м. Київ).

Повний текст рішення складено 04.06.2026.

Суддя Віталій МОВЧАН