П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31643/25	

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,
повний текст судового рішення
складено 03.03.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – Міноборони) та просила:
- визнати протиправними рішення Міноборони від 21.03.2025 р. №27/д, оформлене протоколом від 21.03.2025 р. №27/д, в частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів (рішення суду), якими встановлено факт перебування на утриманні загиблого відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що дають право на отримання одноразової грошової допомоги; 
- зобов`язати Міноборони повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікарні НВМКЦ м.Київ від поранення під час безпосереднього зіткнення та артилерійських обстрілів в зоні виконання бойових дій, де перебував як військовослужбовець 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу з механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 та призваний на військову службу по загальній мобілізації 20.08.2023 р., та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу з механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , призваний на військову службу по загальній мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікарні НВМКЦ м.Київ від поранення під час безпосереднього зіткнення та артилерійських обстрілів в зоні виконання бойових дій, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Савранською селищною радою Одеської області від 28.08.2023 р. та сповіщенням сім`ї №448, видного ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.08.2023 р. №6587.
Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11.06.2024 р. у справі №512/56/24, яке набрало законної сили 12.07.2024 р., заяву ОСОБА_1 було задоволено: встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка селища Саврань, Савранського району, Одеської області, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 40 років, про що 28.08.2023 р. складено відповідний актовий запис №36; місце смерті - Україна, місто Київ; місце державної реєстрації та орган державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , Савранська селищна рада Одеської області; дата видачі 28.08.2023 р., однією сім`єю без шлюбу з 2013 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: більше як десять років до часу відкриття спадщини.
30.12.2024 р. з метою отримання одноразової грошової допомоги позивачка через ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулась із відповідною заявою до відповідача, зазначивши себе у заяві як цивільна дружина загиблого. 
Листом від 29.08.2025 р. № 6/1814 позивачку повідомлено про прийняте протокольне рішення комісією Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол № 27/д від 21.03.2025 р.). яка дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 Постанови КМУ від 28.02.2022 р. №168. Відповідно до наданих документів, заявниця не відноситься до одного з подружжя. Також, поданими документами неможливо встановити, чи є вона непрацездатною (особою з інвалідністю) і перебувала на утриманні загиблого. Підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на розгляд Комісії не надано. Рішення Савранського районного суду Одеської області (справа № 512/56/24 від 11.06.2024 р.), про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу у період з 2013 року по 20.08.2023, не встановлює факт, що має юридичне значення, про перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання позивачки з померлим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю з 2013 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений за правилами Цивільного процесуального кодексу України рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11.06.2024 р. у справі №512/56/24. Позивачка та ОСОБА_2 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто вони фактично були подружжям, що дає право позивачці на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.1 ст.16-1 Закону №2011-XII.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 р. №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на дату загибелі військовослужбовця).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею 41 Закону №2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною 1 ст.16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За п.1 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови КМУ 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168), установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону №2011-XII, крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Аналогічні положення містяться і у наказі Міністерства оборони України від 25.01.2023 р. № 45, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 р. № 176/39232 "Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану", де вказано, що сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 Постанови №168 виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян російської федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Частиною 3 ст.16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається КМУ (ст.16-2 доповнено п.3 згідно із Законом №2489-IX від 29.07.2022 р., застосовується з 24.02.2022 р.)
Згідно ч.6, 8, 9 ст.16-3 Закону №2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.
За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).
Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене статтею 16-1 Закону №2011-XII, а саме: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від поранення під час безпосереднього зіткнення та артилерійських обстрілів в зоні виконання бойових дій. Після встановлення Савранським районним судом Одеської області (рішення суду від 11.06.2024 р. у справі №512/56/24 факту спільного проживання позивача та загиблого з 2013 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка звернулась до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги. Однак, рішенням Міністерства оборони України від 21.03.2025 р. №27/д, оформлене протоколом від 21.03.2025 р. №27/д, документи позивача направлено на доопрацювання з огляду на відсутність документів, підтверджуючих факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого.
Як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, для вирішення спору по суті необхідне з`ясувати належність позивачки до кола осіб, які відповідно до ст.16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 р. у справі №560/17953/21, застосовуючи положення ст.ст.1, 3 Сімейного кодексу України, зазначила, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 р. у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі № 290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Судом встановлено, що факт спільного проживання позивачки з померлим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю з 2013 року і по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений за правилами Цивільного процесуального кодексу України рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11.06.2024 р. у справі №512/56/24.
У наведеному рішенні судом загальної юрисдикції встановлено, що позивачка та ОСОБА_2 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто вони фактично були подружжям, що дає право позивачу на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч.1 ст.16-1 Закону №2011-XII.
Колегія суддів також наголошує, що справа з аналогічними правовідносинами була предметом розгляду Верховного Суду у постанові від 05.02.2025 р. у справі №120/17960/23, в якій Суд звернув увагу на те, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її чоловіка як дружина загиблого, однак підставою для повернення документів на доопрацювання відповідач визначає відсутність документів на підтвердження її знаходження на утриманні позивача. Разом з тим, положення ч.1 ст.16-1 Закону №2011-XII передбачають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, зокрема і одного із подружжя, який не одружився вдруге та, як зазначалось раніше, факт того, що позивач є одним із подружжя встановлено судом. Враховуючи, що судом цивільної юрисдикції у справі №150/401/22 встановлено, що після розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати з ОСОБА_4 до моменту його смерті однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, разом виховували їх спільних дітей, колегія суддів дійшла висновку, що підхід Міністерства оборони України щодо повернення позивачці документів, які містили наведене рішення суду, на доопрацювання з метою надання документів, яким встановлено факт перебування на утриманні загиблого та посилання на відсутність факту реєстрації, що обумовило повернення документів, поданих позивачкою для призначення одноразової грошової допомоги, є необґрунтованим.
Отже, з огляду на встановлені обставини у цій справі та правову позицію Верховного суду, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про протиправність рішення Міністерства оборони України, оформленого від 21.03.2025 р. №27/д, в частині повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів (рішення суду), якими встановлено факт перебування на утриманні загиблого відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що дають право на отримання одноразової грошової допомоги та необхідність його скасування.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   Г.В. Семенюк