ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/5192/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання Абадей М.О. 
представники сторін у судове засідання не з`явились
розглянувши апеляційну скаргу Карімова Фейруза Раміз Огли на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 року у справі № 904/5192/25 (суддя Бєлік В.Г.)
за позовом Криворізької центральної окружної прокуратури, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, в інтересах держави в особі
позивача: Криворізької міської ради, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
до Фізичної особи-підприємця Карімова Фейруза Раміз Огли, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг 
про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 489 909,12 грн, -

ВСТАНОВИВ: 

Криворізька центральна окружна прокуратура в інтересах держави в особі Криворізької міської ради (далі - позивач) через систему «Електронний суд» звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просила стягнути з Фізичної особи-підприємця Карімова Фейруза Раміз Огли (далі - відповідач) на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі 489 909,12 грн. за користування земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером 1211000000:08:081:0008 площею 0,3739 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом із позовною заявою прокурор Криворізької центральної окружної прокуратури подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт в межах ціни позову на нерухоме майно, що належить Карімову Фейрузу (код РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме:
- комплекс будівель та споруд автозаправочної станції з газозаправним пунктом, який в цілому складається з: будівля автозаправочної станції літ. А, загальною площею 41,2 кв.м, навіс літ. У, площею 101,7 кв.м, резервуар підземний № 1 літ. ІІ, резервуар підземний № 2 літ. ІІІ, резервуар підземний № 3 літ. ІV, резервуар підземний № 4 літ. V, резервуар підземний № 5 літ. VІ, резервуар підземний № 6 літ. VІІ, резервуар підземний № 7 літ. VІІІ, резервуар підземний № 8 літ. ІХ, газозаправний пункт літ. Х/, що розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лозуватська, 116В, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1260410612110;
- земельну ділянку з кадастровим номером 4610345400:01:016:0243 площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2795684246103. 
В обґрунтування даної заяви зазначав, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з 28.06.2023 року по теперішній час ФОП Карімов Фейруз Раміз Огли на праві приватної власності володіє нерухомим майном (комплексом будівель та споруд) за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лозуватська, 116В.
Право власності до відповідача перейшло на підставі договору дарування комплексу будівель та споруд від 28.06.2023 року, укладеного між ТОВ «Кенексі Ультра» та Карімовим Фейрузом.
Згідно опису, зазначеному у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, до складу майна входить: будівля автозаправочної станції літ. А, загальною площею 41,2 кв.м, навіс літ. У, площею 101,7 кв.м, резервуар підземний № 1 літ. ІІ, резервуар підземний № 2 літ. ІІІ, резервуар підземний № 3 літ. ІV, резервуар підземний № 4 літ. V, резервуар підземний № 5 літ. VІ, резервуар підземний № 6 літ. VІІ, резервуар підземний № 7 літ. VІІІ, резервуар підземний № 8 літ. ІХ, газозаправний пункт літ. Х.
Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:08:081:0008 площею 0,3739 га.
Попередній власник вказаного нерухомого майна – ТОВ «Кенексі Ультра» користувалося вказаною земельною ділянкою на підставі договору оренди земельної ділянки №2021641 від 16.12.2021 року.
Після передачі нерухомого майна у власність відповідача, між Криворізькою міською радою та ФОП Карімовим Фейрузом Раміз Огли укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди від 07.01.2024 року, якою внесено зміни щодо орендаря, зокрема зазначено, що орендарем земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:081:0008 є ФОП Карімов Фейруз Раміз Огли.
Разом з тим, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 у справі №904/205/23, яке набрало законної сили 09.10.2024 року, визнано незаконним та скасовано рішення Криворізької міської ради №673 від 28.07.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Лозуватській, 116В для розміщення існуючого комплексу будівель та споруд (будівля заправочної А-1, навіс, резервуар підземний №1 ІІ, резервуар підземний №2 ІІІ, резервуар підземний №3 ІV, резервуар підземний №4 V, резервуар підземний №5 VI, резервуар підземний №6 VII, резервуар підземний №7 VIII, резервуар підземний №8 ІХ) зі зміною цільового призначення, категорії, виду використання земельної ділянки та надання її в оренду».
Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №2021641 від 16.12.2021 року, укладений між Криворізькою міською радою (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна,1, код ЄДРПОУ 33874388) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кенексі Ультра» (Україна, 50045, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Лозуватська, будинок 116В, код ЄДРПОУ 42185649) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:081:0008 площею 0,3739 га.
Постановою Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі №904/205/23 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 року у справі №904/205/23 залишено в силі.
Прокурор зазначав, що договір оренди №2021641 від 16.12.2021 року визнано недійсним, відповідно, і додаткова угода від 07.01.2024 року є недійсною. ФОП Карімов Фейруз користується вказаною земельною ділянкою без відповідної правової підстави та за період з 28.06.2023 року по 30.06.2025 року безпідставно зберігає грошові кошти у розмірі 489 909,12 грн. 
Вартість одного комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , становить 101 600,08 грн. і ця вартість є недостатньою для забезпечення всієї суми безпідставно збережених коштів.
Прокурор вважав, що обраний ним вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним. Між тим, без вжиття заходів забезпечення позову виконання рішення суду може бути ускладнене або унеможливлене. 
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 року у справі № 904/5192/25 заяву Криворізької центральної окружної прокуратури про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт в межах ціни позову (489 909,12 грн) на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме:
- комплекс будівель та споруд автозаправочної станції з газозаправним пунктом, який в цілому складається з: будівля автозаправочної станції літ. А, загальною площею 41,2 кв.м, навіс літ. У, площею 101,7 кв.м, резервуар підземний № 1 літ. ІІ, резервуар підземний № 2 літ. ІІІ, резервуар підземний № 3 літ. ІV, резервуар підземний № 4 літ. V, резервуар підземний № 5 літ. VІ, резервуар підземний № 6 літ. VІІ, резервуар підземний № 7 літ. VІІІ, резервуар підземний № 8 літ. ІХ, газозаправний пункт літ. Х/, що розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лозуватська, 116В, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1260410612110;
- земельну ділянку з кадастровим номером 4610345400:01:016:0243 площею 0,12 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2795684246103. 
В обґрунтування даної ухвали суд першої інстанції вказав, що відповідні заходи забезпечення позову не призведуть до негативних наслідків для відповідача чи інших осіб, але спрямовані на те, щоб не допустити розпорядження грошовими коштами, які, за твердженням позивача, підлягають стягненню. 
На думку суду, невжиття заходів забезпечення позову у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Заявлений прокуратурою захід забезпечення позову суд вважав обґрунтованим та адекватним стосовно позовних вимог. 
Також суд першої інстанції послався на судову практику, викладену в постановах Верховного Суду 21.02.2020 року у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 року у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 року у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 року у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 року у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 року у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 року у справі № 911/3208/21.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуваною ухвалою порушено його права та інтереси, ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм права, без належного дослідження матеріалів справи та підлягає скасуванню.
Скаржник зазначає наступне:
- апелянт не погоджується з твердженням прокуратури, що він безпідставно зберігає кошти за користування земельною ділянкою, оскільки набув право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:08:081:0008 площею 0,3739 га (комплекс будівель та споруд), 28.06.2023 року на підставі договору дарування від 28.06.2023 року, укладеного з ТОВ «Кенексі Ультра»;
- попередній власник (ТОВ «Кенексі Ультра») користувався земельною ділянкою на підставі договору оренди землі № 2021641 від 16.12.2021 року; відповідач як новий власник нерухомості, 07.01.2024 року уклав з Криворізькою міською радою додаткову угоду до цього договору оренди, згідно з якої апелянта визначено новим орендарем земельної ділянки.
Скаржник зазначає, що він належно виконував обов`язки орендаря - сплачував орендну плату за землю у встановлених розмірах і строках, що підтверджується листом ГУ ДПС у Дніпропетровській області та платіжними документами. За 2024 рік було сплачено 92 272,56 грн, за перше півріччя 2025 року - 56 049,28 грн. На момент укладення договору дарування та подальшої додаткової угоди з Криворізькою міською радою скаржнику не було відомо про судову справу №904/205/23, у якій вирішувалося питання щодо законності укладеного у 2021 році договору оренди землі № 2021641 від 16.12.2021 між Криворізькою міською радою та ТОВ «Кенексі Ультра», на момент укладення додаткової угоди рішення суду не набрало законної сили.
Апелянт вказує, що на даний час йому стало відомо, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 року у справі №904/205/23 (залишеним без змін постановою Верховного Суду від 09.10.2024 року) визнано недійсним договір оренди земельної ділянки № 2021641 від 16.12.2021 року та скасовано відповідне рішення Криворізької міської ради.
Апелянт зазначає, що діяв виключно в межах чинного законодавства, сплачував платежі до бюджету, використовував землю відповідно до укладених документів, не вчиняв дій, спрямованих на ухилення від сплати коштів.
На думку скаржника вищевикладене в сукупності свідчить про наявність достатніх обґрунтувань та підстав вважати, що усі твердження прокуратури, вказані в заяві про забезпечення, є безпідставними та необґрунтованими, а судом першої інстанції не досліджено належним чином усіх обставин справи та необхідності забезпечення позову, у зв`язку з чим ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 року у справі № 904/5192/25 підлягає скасуванню.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.
Участь повноважних представників у судове засідання сторони не забезпечили.
Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).
Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін, колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до матеріалів справи, апеляційна скарга прийнята до розгляду ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2025 року.
Передбачений ст.273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги вичерпано. Правова позиція сторін викладена письмово.
Відповідно до положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу на підставі тих доказів, які були предметом дослідження судом першої інстанції. Додаткові докази до суду апеляційної інстанції не надано.
Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України наділяє сторони процесуальними правами, серед яких право брати участь у судових засіданнях.
Суд враховує, що явка представників сторін в засідання суду обов`язковою не визнавалась. 
Також суд зазначає, що сторонам надано можливість реалізовувати свої повноваження представництва шляхом участі в засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, сторони не були позбавлені можливості забезпечити у засідання суду участь повноважних представників, однак, таким правом не скористалися.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно зі ст. 136 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення (аналогічний висновок міститься у п. 3.5 постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 910/19506/20).
Статтею 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Виходячи з положень ст. ст. 136, 137 ГПК України, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам (подібний висновок міститься у п. 3.17 постанови Касаційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 910/19506/20).
Отже, забезпечення позову є вжиттям заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу (такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 910/19506/20).
Складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.
Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.
Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до статтею 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може бути захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишилось невиконаним стосовно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатись як невід`ємна частина процесу в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 23.07.1999 у справі Іммобільяре Саффі проти Італії.
Виходячи зі змісту спірних правовідносин, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті.
Матеріали справи свідчать, що предметом позову у даній справі є стягнення безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі 489 909,12 грн. 
В даному випадку відповідач у разі невжиття заходів забезпечення позову не позбавлений можливості відчужити належне йому нерухоме майно. Таке право належить власникові і будь-якими доказами воно не може бути підтверджено.
У випадку вчинення апелянтом таких дій виконання рішення у разі задоволення позову може значно ускладнитися або взагалі може бути неможливим.
Між тим, обраний судом вид забезпечення позову – накладення арешту на майно в межах суми позову, не перешкоджатиме господарській діяльності відповідача, і в той же час буде гарантією виконання рішення для позивача.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що належними та допустимими доказами апелянт не довів суду, що оскаржувана ухвала прийнята судом з порушенням норм матеріального чи процесуального права та підлягає скасуванню. 
Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 року у справі № 904/5192/25 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26.05.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков