ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 704/257/24		
Провадження № 22-ц/821/1155/26		
категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В., 
секретаря – Кукушкіної А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду (погашення заборгованості) у цивільній справі за позовом ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу (вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил роздрібного ринку електричної енергії), у складі: головуючого судді Дьяченка Д. О.,

в с т а н о в и в :

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду (погашення заборгованості) у справі за позовом ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу (вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил роздрібного ринку електричної енергії). 
Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 08.04.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкасиобленерго» в особі відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» вартість необлікованої електричної енергії в сумі 70667,59 грн. 
Підставою для розстрочення виконання рішення вказує складне матеріальне становище та те, що заявник є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 7300 грн, тому не може в повній мірі виконати рішення суду.
Просив суд розстрочити йому виконання рішення, встановивши щомісячний платіж в розмірі 1000 грн.
Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2026 року у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду (погашення заборгованості) відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що судове рішення, виконання якого просить розстрочити заявник, ухвалено 08.04.2025, а із заявою про розстрочення виконання рішення ОСОБА_1 звернувся до суду у січні 2026 року і станом на момент розгляду даної заяви до кінця встановленого в ч. 5 ст. 435 ЦПК України строку (дня ухвалення рішення суду) залишилось менше одного місяця, що є підставою для відмовити, оскільки ч. 5 ст. 435 ЦПК України містить імперативну вимогу про неможливість розстрочення та відстрочення виконання судового рішення більше ніж на один рік з дня його ухвалення, яка не підлягає двоякому тлумаченню.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку та просить скасувати ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про розстрочку виконання рішення суду.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд не врахував того, що він пенсіонер, ветеран праці, людина похилого віку, а також його майновий стан, розмір пенсії, частина якої йде на лікування (придбання ліків, відвідування лікарів). 
Наголошує, що він має можливість сплачувати заборгованість лише у розмірі 1000 грн на місяць.
Вважає, що ухвала Тальнівського районного суду Черкаської області від 11.03.2026 ухвалена з порушенням норм процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У відповідності до ч. 7 ст. 435 ЦПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Сторони належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи, проте не з`явились в судове засідання.
Від АТ «Черкасиобленерго» надійшла заява, в які Товариство просить розглянути справу без участі їхнього представника, а вирішення питання по суті справи залишає на розсуд суду.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. 
Згідно з ч. 1, ч. 3 - ч. 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), – встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Слід зазначити, що ч. 5 ст. 435 ЦПК України містить імперативну вимогу про неможливість відстрочення виконання судового рішення більше ніж на один рік з дня його ухвалення, яка не підлягає двоякому тлумаченню.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі № 824/45/22.
Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2024 року у справі № 824/111/22, провадження № 61-13176ав24 дійшов висновку, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду, обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто, стягувача.
Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі №295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №9901/598/19.
Отже, за змістом вказаних норм права відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.
Судом встановлено, що судове рішення, виконання якого просить відстрочити ОСОБА_1 , ухвалено 08 квітня 2025 року, а із заявою ОСОБА_1 звернувся до суду у 09 січня 2026 року.
Станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 , 11 березня 2026 року, до кінця встановленого в ч. 5 ст. 435 ЦПК України строку, дня ухвалення рішення суду 08 квітня 2025 року, залишилось менше одного місяця.
На ряду з цим, звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду та посилаючись на скрутне матеріальне становище, майновий стан, розмір пенсії, ОСОБА_1 не надав жодного доказу в підтвердження вказаних обставин. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем, при зверненні з заявою, не надано доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави не можуть бути визнанні такими, що вказують на необхідність відповідного розстрочення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтовані висновки суду першої інстанції, які відповідають правовим висновкам Верховного суду викладеним з приводу вказаного питання, та зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 490904, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскарженої ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2026 року слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 березня 2026 року – залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
Текст постанови складено 24 червня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко 

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко