П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/2657/25	

Головуючий І інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 27.05.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
27.04.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ЦВЛК Держприкордонслужби, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ЦВЛК Держприкордонслужби щодо не розгляду скарги про скасування постанови у формі довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076;
- зобов`язати ЦВЛК Держприкордонслужби розглянути скаргу про скасування довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076 в частині визначення ступеня придатності до військової служби;
- зобов`язати ЦВЛК Держприкордонслужби прийняти рішення стосовно направлення йому на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності, з урахуванням наданих медичних документів, а саме: висновку дуплексного сканування судин головного мозку, виписного епікризу, в яких йому діагностовано: «Помірно виражений функціональний ангіоспазм в басейнах обох очних артерій, хід артерій помірно звивистий. СН І ст. ХПМК І ст. Ангіопатія сітківки. Хронічний гастродуоденіт. Розповсюджений спондилоартроз хребта. Тораколюмбалгія». 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Гарнізонною ВЛК проведено медичний огляд позивача, за результатами якого складено постанову у формі довідки від 12.11.2024р. №2076, згідно з якою, йому встановлено діагноз: «Гіпертонічна хвороба І ст.2 ст. Нестенозуючий атеросклероз екстракраніальних відділів брахіоцефальних артерій. Початкові прояви дисциркуляторної енцефалопатії у вигляді поодиноких вогнищ переваскулярного астрогліозу без порушення функції. Цукровий діабет 2 типу з незначним порушенням функції» та за приписами ст.13-в, 39-в графи ІІ Розкладу хвороб визнано придатним до військової служби. Вважаючи, що ВЛК у висновку від 12.11.2024р. про ступінь придатності до військової служби не було враховано інші захворювання та не надано належну оцінку фактично встановленим у висновку захворюванням, позивач звернувся до ЦВЛК Держприкордонслужби із скаргою про скасування постанови у формі довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076. Однак, як зазначає позивача, листом від 04.12.2024р. відповідач надав відповідь, що не вбачає підстав щодо скасування вказаної постанови та, як наслідок, безпідставно та протиправно відмовив у ініціюванні повторного медичного огляду щодо позивача. 
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправно бездіяльність ЦВЛК Держприкордонслужби щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 про скасування постанови у формі довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076. Зобов`язано відповідача розглянути скаргу ОСОБА_1 від 02.12.2024р. про скасування довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076 з урахуванням висновків суду у цій справі. В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 30.06.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2025р. і прийняти нове, яким позовні вимоги - залишити без задоволення.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
07.08.2025р. до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшли матеріали справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
Позивач - старший сержант ОСОБА_1 був призваний на військову службу в 2019р. та на момент виникнення спірних правовідносин проходив її у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
12.11.2024р. Гарнізонною ВЛК  ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) було проведено медичний огляд позивача, за результатами якого складено постанову у формі довідки №2076. 
Згідно з вказаною довідкою у позивача виявлено наступні захворювання: гіпертонічна хвороба І ст.2 ст., нестенозуючий атеросклероз екстракраніальних відділів брахіоцефальних артерій, початкові прояви дисциркуляторної енцефалопатії у вигляді поодиноких вогнищ переваскулярного астрогліозу без порушення функції, цукровий діабет 2 типу з незначним порушенням функції. 
На підставі ст.ст.13-в, 39-в графи ІІ Розкладу хвороб, встановлено, що позивач придатний до військової служби.
02.12.2024р. представник позивача звернувся до ЦВЛК Держприкордонслужби із скаргою про скасування постанови у формі довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076 та прийняття рішення про направлення позивача на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності, з урахуванням наданих медичних документів, а саме: висновку дуплексного сканування судин головного мозку, виписного епікризу, в яких ОСОБА_1 діагностовано: «помірно виражений функціональний ангіоспазм в басейнах обох очних артерій, хід артерій помірно звивистий. СН І ст. ХПМК І ст. Ангіопатія сітківки. Хронічний гастродуоденіт. Розповсюджений спондилоартроз хребта. Тораколюмбалгія».
До заяви долучено: ордер про надання правової допомоги; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копію військового квитка ОСОБА_1 , копію довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076; копію виписного епікризу №2830; копію висновку дуплексного сканування судин головного мозку.
Листом від 04.12.2024р. №13.1/1073 відповідач повідомив про розгляд скарги представника позивача та зазначив, що медичний огляд у Держприкордонслужбі проводиться у відповідності до «Положення про проходження медичного огляду у Держприкордонслужбі» (затв. наказом МВС України від 25.06.2024р. №441). За п.»б» ст.42 Розкладу хвороб Положення №441 застосовується при пораненні та атеросклерозі брахіоцефальних артерій без та з незначним порушенням кровообігу. Відповідно, діагноз винесений у постанові щодо старшого сержанта ОСОБА_1 в частині «Нестенозуючий атеросклероз екстракраніальних відділів брахіоцефальних артерій не підпадає під вимоги застосування п. «б» ст.42 Розкладу хвороб Положення. Постанова оформлена у відповідності до вимог Положення та вимог Розкладу хвороб Положення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв встановлено вірно. А тому ЦВЛК Держприкордонслужби не вбачає підстав щодо скасування постанови від 12.11.2024р. №2076 та ініціювання повторного медичного огляду щодо старшого сержанта ОСОБА_1 .
Вважаючи оскаржувану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. 
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи даний адміністративний позов, суд 1-ї інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022р.
Пунктом 2 вищевказаного Указу військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи та повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
У силу приписів ч.8 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. 
При цьому, на час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
За змістом абз.2 ч.1 ст.22 Закону №3543-XII, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ТЦК та СП (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно з ч.3 цієї статті, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах, або у строки, визначені командирами військових частин.
Особливості ж проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ч.5 ст.22 Закону №3543-XII).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
У ч.7 ст.1 Закону №2232-XII регламентовано, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені у відповідності до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно з ч.13 ст.2 Закону №2232-XII, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або ж приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд, крім випадків, передбачених цим Законом. Порядок проведення медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які у відповідності до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. 
Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Також, у силу ст.70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992р. №2801-XII, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою, а також визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. 
Військово-лікарська експертиза здійснюється ВЛК, які створюються при ТЦК та СП і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
У свою чергу, порядок проведення ВЛК Держприкордонслужби медичного огляду громадян призовного віку; військовозобов`язаних, які приймаються на військову службу за контрактом, військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей, осіб, звільнених з військової служби Держприкордонслужби, а також військовослужбовців Держприкордонслужби передбачено відповідним Положенням (затв. наказом МВС України від 25.06.2024р. №441).
Згідно з п.2 розділу І цього Положення, медичний огляд - це огляд, який проводять ВЛК, ЛЛК Держприкордонслужби, включає вивчення та оцінку стану здоров`я та фізичного розвитку особи на момент огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за відповідним рівнем освіти та військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з прийняттям письмової постанови. Придатність до військової служби - стан здоров`я та фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, посадовими інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності в Держприкордонслужбі в мирний час та особливий період.
Пунктом 1 глави 1 розділу ІІ Положення №441, до основних завдань ВЛК віднесено, зокрема, визначення ступеня придатності військовослужбовців Держприкордонслужби до військової служби.
За приписами п.2 глави 1 розділу ІІ Положення №441, для виконання завдань, визначених у пункті 1 цього розділу, у Держприкордонслужбі створюються: ЦВЛК, постійно та тимчасово діючі позаштатні гарнізонні і госпітальні ВЛК закладів охорони здоров`я (органів) Держприкордонслужби, а також постійно діючі ЛЛК
Відповідно до п.п.1-6 глави 3 розділу ІІ Положення №441, з метою проведення медичного огляду в Держприкордонслужбі утворюються: постійно діючі ВЛК, ЛЛК; тимчасово діючі ВЛК - для медичного огляду кандидатів на навчання у ВВНЗ, кандидатів на військову службу за контрактом.
Членами ВЛК, ЛЛК призначаються особи, які мають кваліфікаційну категорію за однією з лікарських спеціальностей. Головою ВЛК, ЛЛК призначається один із лікарів, що входить до її складу, має досвід роботи з питань проведення медичного огляду ВЛК, ЛЛК, а також пройшов підготовку (удосконалення) з військово-лікарської експертизи. Секретарем ВЛК, ЛЛК призначається військовослужбовець або працівник, який має медичну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста.
ВЛК, ЛЛК створюються у складі не менше трьох лікарів (терапевт, хірург, невропатолог). Якщо до складу ВЛК, ЛЛК входять понад три лікарі, до неї також призначаються лікарі інших спеціальностей. Для проведення медичного огляду ВЛК, ЛЛК осіб із психічними захворюваннями та розладами психіки до складу госпітальної (гарнізонної) ВЛК, ЛЛК включається лікар-психіатр.
З метою медичного огляду водолазів ВЛК до її складу включається лікар-фізіолог, висновок якого є обов`язковим при допуску до роботи за фахом. Для медичного огляду кандидатів, які вступають у ВВНЗ, до складу ВЛК закладу охорони здоров`я (органу) Держприкордонслужби включаються лікар-психіатр та лікар-дерматовенеролог. За клопотанням голови ВЛК, ЛЛК у роботі на правах членів ВЛК, ЛЛК можуть брати участь медичні спеціалісти, начальники відділень та інші лікарі закладів охорони здоров`я (органів) Держприкордонслужби (за згодою їх керівників), а також начальники служби охорони здоров`я (відділення охорони здоров`я) органів Держприкордонслужби, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, та інші спеціалісти, про що зазначається в наказі начальника органу Держприкордонслужби, при якому ці комісії утворені.
Перелік закладів охорони здоров`я (органів), у яких утворюються постійно діючі гарнізонні та госпітальні ВЛК, ЛЛК та тимчасово діючі гарнізонні та госпітальні ВЛК, затверджується наказом Адміністрації Держприкордонслужби.
Як передбачено п.1 глави 4 розділу ІІ Положення №441, до постійно діючих ВЛК відносяться госпітальні (гарнізонні) ВЛК, які утворюються: госпітальна ВЛК - у закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби. 
За клінічними профілями в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби може бути створено декілька госпітальних ВЛК; гарнізонна ВЛК - при клініках амбулаторно-поліклінічної допомоги, поліклініках закладів охорони здоров`я (органів) Держприкордонслужби.
На госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладаються: проведення медичного огляду, контрольного та повторного медичних оглядів осіб, зазначених у п.1 розділу І Положення; проведення медичного огляду водолазів; ведення книги протоколів засідань ВЛК, ЛЛК та здавання її в архів; контроль за повнотою та якістю проведення медичного огляду осіб, зазначених у п.1 розділу І цього Положення, строком проведення медичного огляду; проведення разом із медичними спеціалістами військово-медичних клінічних центрів (клінічних госпіталів) та начальниками служб охорони здоров`я органів Держприкордонслужби, що перебувають у зоні відповідальності закладу охорони здоров`я Держприкордонслужби, аналізу визнання військовослужбовців непридатними до військової служби, розробка пропозицій щодо поліпшення стану здоров`я військовослужбовців Держприкордонслужби, їх узагальнення та надання до ЦВЛК.
Згідно з п.п.1-2 глави 1 розділу ІІІ Положення №441, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку осіб на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених Положенням, з винесенням постанови. Під придатністю до військової служби в цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати службові обов`язки з конкретної військової спеціальності, у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу враховуються актуальні результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами медичного огляду, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматися рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо), а також госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
При цьому, лікарі під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в електронній системі охорони здоров`я, що характеризують стан здоров`я військовослужбовця Держприкордонслужби, та з іншими медичними документами, які надає військовослужбовець Держприкордонслужби, а також вносять відповідні медичні записи до електронної системи охорони здоров`я, у порядку, визначеному законодавством.
Варто наголосити, що медичний огляд проводиться з метою визначення придатності: кандидатів до участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у складі національного контингенту та національного персоналу; військовослужбовців Держприкордонслужби до військової служби; військовослужбовців Держприкордонслужби до військової служби за військовою спеціальністю; кандидатів на навчання у ВВНЗ; військовослужбовців, працівників Держприкордонслужби для роботи з ДІВ, джерелами ЕМП, ЛВ, мікроорганізмами I, II груп патогенності; військовослужбовців Держприкордонслужби до проходження служби на кораблях, катерах та суднах забезпечення Морської охорони Держприкордонслужби; а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями Держприкордонслужби та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності тривалого спеціалізованого лікування, медичного спостереження за членами сімей військовослужбовців Держприкордонслужби, транспортабельності їх за станом здоров`я; потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби в тривалому лікуванні.
У відповідності до п.2 глави 1 розділу ІІІ Положення №441, постанови ВЛК, ЛЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби, таблиць додаткових вимог до стану здоров`я. Розклад хвороб розроблено відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду.
Згідно з п.1 глави 11 цього ж розділу, постанови ВЛК, ЛЛК приймаються колегіально, більшістю голосів.
ВЛК при винесенні постанови оцінює висновки лікарів за результатами медичного огляду в закладі охорони здоров`я Держприкордонслужби, документи особи, які характеризують стан її здоров`я, з інших закладів охорони здоров`я (результати обстежень, висновки лікарів і спеціалістів тощо) (за наявності), які є додатковими матеріалами для встановлення діагнозу, а також ознайомлюються з медичними записами в електронній системі охорони здоров`я, що характеризують стан здоров`я особи, та вносять відповідні медичні записи до електронної системі охорони здоров`я в порядку, установленому законодавством. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні, у разі незгоди голови або членів ВЛК з думкою інших членів, їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК, ЛЛК.
Як свідчать матеріали даної справи, позивач як військовослужбовець Держприкордонслужби, 11.12.2024р. пройшов медичний огляд гарнізонної ВЛК  ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), за результатами якого підготовлено постанову у формі довідки №2076 про придатність ОСОБА_1 до військової служби.
У той же час, позивач вважає висновок ВЛК помилковим, оскільки під час медичного огляду діагностовано «Нестенозуючий атеросклероз екстракраніальних відділів брахіоцефальних артерій», якому ВЛК не надала жодної оцінки за ст.42 Розкладу хвороб Положення №441. Крім того, під час медичного огляду було діагностовано «Початкові проявидисциркуляторної енцефалопатії у вигляді поодиноких вогнищ переваскулярного астрогліозу без порушення функції», якому ВЛК не надала жодної оцінки за ст.41 Положення №441, а також не враховано захворювання, діагностовані під час стаціонарного лікування з 24.04.2024 р. по 03.05.2024 р. - СН І ст.; ХПМК І ст.; ангіопатія сітківки; хронічний гастродуоденіт; розповсюджений спондилоартроз хребта; тораколюмбалгія. 
А тому, вважаючи, що постанова у формі довідки ВЛК від 12.11.2024р. №2076 прийнята ВЛК без урахування усіх медичних показників щодо стану здоров`я особи, позивач використав процедуру адміністративного оскарження, передбачену в Положенні №441.
Так, визначаючись щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, колегія суддів враховує, що п.1 глави 11 розділу ІІІ Положення №441 передбачено можливість оскарження рішення ВЛК, дій (бездіяльності) ВЛК органів Держприкордонслужби до ЦВЛК або ж судовому порядку.
ЦВЛК, у свою чергу, є органом медичного забезпечення Держприкордонслужби, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, інші печатки та штампи. Структура та штат ЦВЛК затверджуються наказом Адміністрації Держприкордонслужби в установленому законодавством порядку. 
ЦВЛК є керівним органом з військово-лікарської експертизи в Держприкордонслужбі і здійснює методичне керівництво діяльністю ВЛК, ЛЛК органів Держприкордонслужби з питань проведення медичного огляду осіб, зазначених у п.1 розділу I цього Положення (п.п.1,2 глави 2 розділу ІІ Положення №441).
ЦВЛК, відповідно до п.8 глави 2 розділу ІІ Положення №441, має право приймати постанови згідно з цим Положенням, розглядати, переглядати скасовувати, затверджувати, контролювати постанови ВЛК, ЛЛК, переглядати власні постанови; оглядати осіб, зазначених у п.1 розділу I Положення; перевіряти роботу ВЛК, ЛЛК з питань організації та проведення ними медичного огляду; запитувати документи, що характеризують обставини отримання особою, що оглядається, захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, ініціювати направлення в заклади охорони здоров`я Держприкордонслужби на контрольний та повторний огляди військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їх сімей, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Держприкордонслужби; у разі неповного проведення медичного огляду особи чи недотримання ВЛК, ЛЛК при проведенні медичного огляду вимог Положення скасовувати постанову та направляти свідоцтво про хворобу на доопрацювання з викладенням причин, через які постанову ВЛК, ЛЛК скасовано.
Пунктом 2 глави 11 розділу ІІІ Положення №441 регламентовано, що у разі визнання ЦВЛК звернення стосовно перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ЦВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний або контрольний огляд ВЛК. ЦВЛК розглядає звернення на постанову ВЛК та приймає рішення в строки, визначені ст.20 Закону України «Про звернення громадян». На повторний або контрольний медичний огляд особи, зазначені в п.1 розділу І цього Положення, направляються для проходження медичного огляду ВЛК в інший заклад охорони здоров`я Держприкордонслужби, ніж той, у якому проводився медичний огляд ВЛК, постанова якої скасована або оскаржується.
У разі визнання ЦВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян». Постанови ЦВЛК, ВЛК, ЛЛК оскаржуються в строки, визначені ст.17 Закону України «Про звернення громадян». 
Постанови ВЛК інших військових формувань, які були винесені стосовно військовослужбовців Держприкордонслужби, підлягають обов`язковому розгляду ЦВЛК з прийняттям власної постанови.
У випадку скасування ЦВЛК постанови ВЛК, ЦВЛК приймає власну постанову. Постанова ЦВЛК оформляється в 4 примірниках. 
Таким чином, системний аналіз наведених вище правових норм чітко дає підстави для висновку, що орган, до якого направлена скарга, зобов`язаний об`єктивно та вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.
Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що лист відповідача від 04.12.2024р. №13.1/1073, у даному випадку, не містить жодної оцінки обґрунтувань, викладених позивачем у скарзі. 
Відповідач лише формально повідомив ОСОБА_1 про необґрунтованість його звернення та відсутність підстав для ініціювання повторного медичного огляду, та роз`яснив, що діагноз, який був винесений у постанові щодо нього в частині «Нестенозуючий атеросклероз екстракраніальних відділів брахіоцефальних артерій» не підпадає під вимоги застосування п. «б» ст.42 Розкладу хвороб Положення.
Поряд з цим, як вірно зазначив суд першої інстанції, жодної оцінки та обґрунтованої відповіді щодо правомірності висновку ВЛК із урахування обставин, викладених у скарзі та долучених до неї медичних документів, а саме відносно наступних діагнозів ОСОБА_1 : «помірно виражений функціональний ангіоспазм в басейнах обох очних артерій, хід артерій помірно звивистий. СН І ст. ХПМК І ст. Ангіопатія сітківки. Хронічний гастродуоденіт. Розповсюджений спондилоартроз хребта. Тораколюмбалгія», вказаний лист взагалі не містить.
Варто зазначити про те, що у контексті спірних правовідносин колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 10.02.2022р. у справі №160/7153/20 стосовно того, що перевірка правильності прийнятого ВЛК рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Також, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.06.2020р. у справі №810/5009/18 щодо того, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. У подібних спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається саме за ЦВЛК. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2021р. у справі №820/5570/16, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються висновки за результатами медичного огляду, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності такого висновку виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку щодо стану здоров`я лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Тобто, суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності для проходження військової служби, оскільки це не входить до повноважень суду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, вкладеною в постанові від 26.02.2025р. у справі №600/3273/22-а.
У світлі встановлених обставин справи, а також наведених правових позицій Верховного Суду, колегія суддів цілком погоджується з висновками суду попередньої інстанції про те, що ЦЛВК Держприкордонслужби як установа, наділена повноваженнями щодо контролю за постановами будь-якої ВЛК (включно з їх переглядом по суті прийнятих діагнозів) в межах своїх дискреційних повноважень повинна була належно, повно та об`єктивно розглянути скаргу позивача про перегляд постанови ВЛК в розрізі встановлених позивачу діагнозів у сукупності з обстеженнями та за результатами такого розгляду надати відповідь (висновок) про правомірність/неправомірність постанови ВЛК.
А тому, задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд 1-ї інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та надав правову оцінку обставинам, які охоплюються предметом позову, що призвело до правильного вирішення справи та ухвалення судового рішення з дотриманням норм матеріального права.
Аналізуючи ж питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду 1-ї інстанції, колегія суддів зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та надав оцінку усім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 04.06.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко