Справа № 595/1190/25
Провадження № 2/595/23/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого – судді     Созанської Л.І.,
 
за участю секретаря судового засідання  Швидкої Н.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Оринник Надія Сергіївна, до Міністерства оборони України провстановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, - 

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Оринник Н.С., звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області із позовом, у якому просить встановити факт її, ОСОБА_1 , перебування на повному утриманні батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_2 , який проходив військову службу та загинув внаслідок вогнепального осколкового сліпого поранення лівої половини грудей з ушкодженням внутрішніх органів, що підтверджується довідкою про причину смерті № 071 від 12 лютого 2024 року. Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Після його смерті за заявою ОСОБА_1 заведено спадкову справу у Бучацькій державній нотаріальній конторі. Також позивачка у 2024 році зверталась до військової частини НОМЕР_1 , у якій її батько проходив військову службу, із заявою про виплату їй грошового забезпечення загиблого батька ОСОБА_2 на підставі п. 1 розділу ХХХ Наказу МОУ № 260 від 07 червня 2018 року, однак ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті грошового забезпечення, оскільки вона не проживала разом із батьком. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 січня 2025 року у справі № 595/1665/24 встановлено факт постійного її проживання разом із своїм батьком ОСОБА_2 у будинку батька по АДРЕСА_1 з 2020 року і до дня смерті батька. На виконання вказаного рішення суду Військовою частиною було виплачено заявниці грошове забезпечення її батька. Також, позивачка перебувала на утриманні батька, тому вважає себе особою, яка має право на одноразову грошову допомогу (далі – ОГД), що передбачена статтею 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивачка зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із необхідними документами про виплату ОГД, проте одержала відмову через відсутність підтверджуючих документів про перебування її на утриманні батька. Позивачка зазначає, що з 2020 року вона разом з дітьми постійно проживає у будинку свого батька по АДРЕСА_1 , та не проживає з чоловіком у належному йому будинку в с. Трибухівці через зловживання останнім алкогольними напоями. Батько позивачки був призваний на військову службу 26 липня 2022 року та з початку проходження військової служби регулярно перераховував грошові кошти на її банківський рахунок, що підтверджується випискою. Також деколи передавав готівку побратимами із м. Бучач, коли ті мали можливість під час відпустки прибути у м. Бучач. Фактично єдиним джерелом доходу позивачки були грошові кошти, які їй надсилав батько. Маючи двох дітей, у 2020 році позивачка почала проживати у будинку батька, і не могла працевлаштуватись, так як на той час старшому сину було 2 роки, а молодшому не було і року. Вважає, що у сукупності подані докази дають можливість прийти до висновку, що позивачка перебувала на повному утриманні батька та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Батько перераховував заявниці грошові кошти на картку № НОМЕР_2 , що було встановлено самою позивачкою із мобільного додатку: 16 вересня 2022 року, 17 вересня 2022 року, 02 листопада 2022 року, 19 листопада 2022 року, 19 січня 2023 року, 20 січня 2023 року та 12 листопада 2023 в сумі по 10000 грн, а також двічі 20 липня 2023 року в сумі по 20000 грн. У сукупності подані докази дають можливість прийти до висновку, що позивачка перебувала на повному утриманні батька та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, матеріальна допомога загиблого батька була для позивачки єдиним джерелом доходу та повністю забезпечувала її потреби та дітей.
Ухвалою судді від 21 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання.
08 вересня 2025 року представником відповідача Міністерства оборони України Кравців Р.Ю. подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача позов не визнає та вважає його необґрунтованим. Зазначає, що відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII (в редакції, яка діяла на момент загибелі ОСОБА_2 , (тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 № 2262 - право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно до статті 31 Закону № 2262-XII, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Надані позивачкою письмові докази жодним чином не підтверджують факту перебування на повному утриманні ОСОБА_2 , та що така допомога з боку ОСОБА_2 була основним джерелом засобів, позаяк відсутні відомості про власні надходження позивачки, а також співставлення розміру допомоги з боку надавача та власних надходжень позивачки. Поряд з цим, частина 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ наводить перелік осіб які вважаються непрацездатними в розумінні даного Закону, відповідного до якого непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; та інші особи згідно перелічених нижче. Отже, передумовою для виплати одноразової грошової допомоги є відповідність особи-заявника критеріям закону. Надані позивачкою письмові докази жодним чином не підтверджують обставин, що вона відноситься до кола осіб, визначених частиною 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ. Таким чином, слідує, що ОСОБА_1 станом на день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги досягла повноліття та не відноситься до непрацездатних членів сім`ї годувальника в розумінні Закону № 2262-ХІІ, а отже не відноситься до кола осіб, що мають право на виплату одноразової грошової допомоги, крім того, доказів перебування на повному утриманні у батька до позовної заяви також долучено не було. З огляду на викладене просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.
18 вересня 2025 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача в АТ «Державний ощадний банк України» у строк до 07 жовтня 2025 року витребувано інформацію про надходження на картковий рахунок № НОМЕР_3 (номер картки НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , грошових переказів від ОСОБА_2 , за період з 01.09.2022 по 07.02.2024. 
13 та 28 жовтня 2025 року до Бучацького районного суду Тернопільської області АТ «Державний ощадний банк України», на виконання ухвали суду від 18 вересня 2025 року, надано запитувану інформацію.
Згідно ухвали суду від 03 листопада 2025 року у вказаній цивільній справі за клопотанням представника відповідача Кравціва Р.Ю. зупинено провадження у справі до ухвалення рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 308/17634/23. 
Ухвалою судді від 26 березня 2026 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Згідно ухвали суду від 30 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Представник позивачки, адвокат Оринник Н.С. в судове засідання не з`явилася, однаку прохальній частині позовної заяви просила суд розгляд справи провести без її участі. Такожзгідно поданого клопотання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи проводити у відсутності позивачки та її представника. 
Представник відповідача - Міністерства оборони України Кравців Р.Ю. в судове засідання не з`явився, хоч належно повідомлявся про розгляд справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 28 січня 1992 року Дружбівською сільською радою Бучацького району, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , в графі батько записаний « ОСОБА_2 », в графі мати - « ОСОБА_4 ».
Як слідує із Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00043671742, сформованого 20 лютого 2024 року Бучацьким відділом ДРАЦСу у Чортківському районі Тернопільської області Західного МУ МЮ, ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу 08 травня 2014 року із ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 січня 2018 року (справа № 595/1717/17) розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , зареєстрований 08 травня 2014 року Язловецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області, актовий запис №02.
Як слідує із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 11 грудня 2018 року Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, після реєстрації шлюбу із ОСОБА_8  ОСОБА_7 11 грудня 2018 року змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
За даними довідки про причину смерті до форми №106/о №071 від 12 лютого 2024 року, виданої Тернопільським обласним бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вогнепального осколкового сліпого поранення лівої половини грудей з ушкодженнями внутрішніх органів.
Як вбачається з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-0524-1248-5707-7 від 24 травня 2025 року «16 регіональної ВЛК (м. Львів)», поранення (07 лютого 2024 року) сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої половини грудей з ушкодженнями внутрішніх органів», послужило причиною смерті. Поранення, яке призвело до смерті, та причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини.
Згідно акту обстеження житлових умов заявника № 442 від 11 липня 2024 року, складеного Трибухівською сільською радою, ОСОБА_1 , зареєстрована, однак не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 
В акті опитування свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , складеному 16 липня 2024 року, свідки підтвердили факт проживання ОСОБА_1 разом із своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_1 з 2020 року і по час складення акту.
Як слідує із витягу про державну реєстрацію в Спадковому реєстрі №75995342 від 27 лютого 2024 року, Бучацькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №72064458 після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З повідомлення №1599 від 20 травня 2024 року військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошового забезпечення належного, але не отриманого до дня смерті її батьком ОСОБА_2 , згідно пункту 1 розділу ХХХ Наказу Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», оскільки остання не підтвердила факт спільного проживання разом із батьком.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/1665/24 від 14 січня 2025 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із своїм батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у будинку батька за адресою: АДРЕСА_1 з 2020 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 , дня смерті ОСОБА_2 (рішення суду набрало законної сили 14 лютого 2025 року).
Відповідно до інформації № 1727/3187 від 20 червня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_8 , комісія Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 (протокол № 41/д від 30 травня 2025 року), розглянувши подані ОСОБА_1 документи, дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів з метою надання документів, які відповідно, до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення: факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.
За даними довідок №3726/1 від 24 вересня 2024 року та №3596/1 від 19 вересня 2024 року КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , перебував на лікуванні у даному закладі з 12 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року, з 30 листопада 2020 року по 08 грудня 2020 року, з 05 вересня 2022 року по 09 вересня 2022 року, з 02 січня 2023 року по 10 січня 2023 року, внаслідок чого йому встановлено діагноз – розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.
Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/902/22 від 19 серпня 2022 року ОСОБА_8 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 ), та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень (постанова набрала законної сили 30 серпня 2022 року).
Згідно інформації № 40/12.11/135844/2025/БТ від 22 жовтня 2025 року, наданої АТ «Державний ощадний банк України», на виконання ухвали суду від 18 вересня 2025 року, на ім`я - гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) відкрито банківський рахунок № НОМЕР_3 (980), який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_2 . Разом із цим надано у паперовому вигляді інформацію щодо руху коштів по вищезазначеному банківському рахунку за період, вказаний в ухвалі, а саме зарахування грошових коштів від ОСОБА_2 за період з 16 вересня 2022 року по 12 листопада 2023 року.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Відповідно до статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звертаючись до суду з даним позовом на обґрунтування своїх вимог, позивачка вказала, що встановлення факту перебування на утриманні батька, який загинув при проходженні військової служби, необхідне їй для отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих (померлих) захисників і захисниць України, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Змістом абзацу першого частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину передбачено статтею 198 СК України у випадку непрацездатності повнолітніх дочки, сина, які потребують матеріальної допомоги, та статтею 199 СК України у випадку, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання до досягнення двадцяти трьох років і потребують матеріальної допомоги.
За змістом частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і далі - в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
У цій же нормі права зазначено, що утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі - в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 ) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків (пункт «а» частини четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (частина перша статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23, яка підлягає врахуванню під час розгляду цієї справи відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, вказано, що для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Положення статті 16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» свідчать, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги, утриманці визначаються, як члени сім`ї, що мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Системний аналіз наведеного вище законодавства дає підстави для висновку, що станом на дату смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 законодавець передбачив, що повнолітня дочка загиблого військовослужбовця має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, якщо вона була утриманцем загиблого, тобто мала право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Водночас право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» повнолітня дочка мала у випадку, якщо, в розумінні цього закону, була непрацездатним членом сім`ї загиблого військовослужбовця та перебувала на його утриманні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент загибелі батька була повнолітньою, доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», нею не надано.
Відсутні також належні докази того, що допомога, яку отримувала позивачка від батька, була для неї єдиним або основним джерелом засобів існування, а не додатковою підтримкою.
У період з 16 вересня 2022 року по 20 листопада 2023 року ОСОБА_2 дійсно перераховував на рахунок ОСОБА_1 певні грошові кошти. Водночас, такі виплати носять епізодичний характер, вони не здійснювалися регулярно та не можуть свідчити про наявність у померлого обов`язку чи постійної практики утримання дочки.
Сам факт надання окремих грошових сум не є достатнім підтвердженням того, що військовослужбовець протягом життя взяв на себе обов`язок утримувати позивачку та забезпечував її основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця.
За таких обставин, надані докази в частині переказів коштів свідчать лише про окремі факти фінансової підтримки, але не підтверджують наявність правових підстав для визнання ОСОБА_1 утриманкою загиблого військовослужбовця у розумінні ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи викладене, матеріали справи не містять доказів перебування позивачки ОСОБА_1 на повному утриманні у загиблого батька ОСОБА_2 , тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту перебування позивачки на утриманні у загиблого батька.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 247, 258-268, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Оринник Надія Сергіївна, до Міністерства оборони України провстановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Міністерства оборони України, місцезнаходження: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ЄДРПОУ: 0034022.

Суддя:	  	Л.  І.  Созанська