ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа № 910/14693/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Сковородіної О.М. 
Мальченко А.О. 

за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Альянс»
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 (повний текст складено та підписано 03.03.2026) у справі № 910/14693/25 (суддя Грєхова О.А.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Сиси Ірини Вадимівни
до Акціонерного товариства «Банк Альянс»
про стягнення заборгованості в розмірі 2 430 679, 17 грн

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 03.06.2026

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Сиса Ірина Вадимівна (далі - позивач / ФОП Сиса І.В.) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Банк Альянс» (далі - відповідач / АТ «Банк Альянс») про стягнення заборгованості в розмірі 2 430 679, 17 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг від 01.10.2020 (далі - спірний договір) в частині здійснення розрахунків за отримані у червні 2025 року послуги.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 01.12.2025 прийняв позовну заяву ФОП Сиси І.В. до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/14693/25, постановив справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання, встановив строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
Господарський суд міста Києва рішенням від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25 задовольнив позов повністю, ухвалив стягнути з АТ «Банк Альянс» на користь ФОП Сиси І.В. заборгованість у розмірі 2 430 679, 17 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 29 168, 15 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що сторонами погоджено умови договору, відповідно до яких акт приймання-передачі наданих послуг є підставою для їх оплати, при цьому підписанню такого акта передує погодження відповідачем звіту про надання послуг. 
В контексті наведеного місцевий господарський суд зауважив, що оскільки звіт виконавця послуг за відсутності будь-яких заперечень або зауважень, висловлених у визначений спірним договором строк, погоджений відповідачем, тоді як за умовами такого договору саме на АТ «Банк Альянс» покладено обов`язок зі складення за результатами погодженого звіту акта приймання-передачі наданих послуг, який, зі свого боку, також складено та підписано без заперечень і зауважень щодо наданих послуг та відповідно до якого погоджено винагороду виконавця за надані у червні 2025 року послуги в розмірі 2 430 679, 17 грн, - такий акт є належним доказом в підтвердження погодження сторонами розміру винагороди виконавця за надані за спірним договором у відповідний період послуги. 
Беручи до уваги те, що звіт, на підставі якого складено відповідний акт, був погоджений АТ «Банк Альянс», а сам акт приймання-передачі послуг підписаний ним без будь-яких зауважень щодо його змісту чи обсягу наданих послуг, Господарський суд міста Києва відхилив доводи АТ «Банк Альянс» про те, що підписання акта на суму 2 430 679, 17 грн відбулося виключно через механічну помилку та прийняття відповідачем хибної бази розрахунку.
З урахуванням встановлених обставин місцевий господарський суд застосував до спірних правовідносин принцип заборони суперечливої поведінки й виснував про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 2 430 679, 17 грн.
Не погодившись із зазначеним вище рішенням суду, АТ «Банк Альянс» (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФОП Сиси І.В. до АТ «Банк Альянс» про стягнення заборгованості в розмірі 2 430 679, 17 грн.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд першої інстанції:
- не дослідив його доводи щодо включення до бази нарахування нетарифікованих операцій, тоді як єдиною послугою, за надання якої відповідно до умов спірного договору може здійснюватися оплата, є «надання гарантій»;
- ухилився від з`ясування обставин чи охоплюються включені до звіту та акта послуги за своєю правовою природою поняттям «надання гарантії»;
- формально обмежився посиланням на підписаний акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 10.07.2025 всупереч висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, а також у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 05.12.2018 у справі № 915/878/16;
- проігнорувавши основоположний принцип свободи договору та обов`язковості його умов, неправомірно застосував до відповідача доктрину заборони суперечливої поведінки.
Також АТ «Банк Альянс» повторно наголошує на помилковості підписання відповідачем акта приймання-передачі наданих послуг. В розрізі зазначеного скаржник стверджує, що механічне перенесення АТ «Банк Альянс» хибних даних зі звіту про надання послуг в акт виконаних робіт не легалізує безпідставні нарахування позивача і не створює нових фінансових зобов`язань поза межами тарифікованих послуг, встановлених спірним договором.
Все зазначене вище, за доводами скаржника, свідчить про наявність ґрунтовних підстав для задоволення його апеляційної скарги та, відповідно, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 апеляційну скаргу АТ «Банк Альянс» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Сковородіної О.М., Мальченко А.О.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 24.03.2026 залишив без руху апеляційну скаргу АТ «Банк Альянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25 та запропонував скаржникові усунути допущені останнім при поданні апеляційної скарги недоліки протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.
26.03.2026 та 30.03.2026 через підсистему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, від АТ «Банк Альянс» надійшли заяви про усунення недоліків.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 31.03.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Банк Альянс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25, призначив апеляційну скаргу до розгляду на 06.05.2026, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив ФОП Сисі І.В. строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
01.04.2026, в межах встановленого Північним апеляційним господарським судом строку, від ФОП Сиси І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому остання просить залишити без задоволення апеляційну скаргу АТ «Банк Альянс», а рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25 залишити без змін.
Так, мотивуючи свою позицію, позивач наголошує на тому, що відповідач неправильно тлумачить умови спірного договору, оскільки укладений між сторонами договір про надання послуг передбачає тариф у розмірі 50 % не від комісійної винагороди, отриманої банком виключно під час надання гарантії, а у розмірі 50 % від фактично отриманої банком комісійної винагороди від залученого клієнта протягом дії договору, укладеного між банком та позивачем. 
З огляду наведеного, за твердженнями ФОП Сиси І.В., АТ «Банк Альянс» не може посилатися на помилки при погодженні звітів та підписанні актів приймання-передачі наданих послуг, тож суд першої інстанції правильно встановив наявність суперечливої та недобросовісної поведінки з боку відповідача.
Окремо позивач звернув увагу суду, що посилання відповідача на практику Великої Палати Верховного Суду не мають ніякого відношення до суті цього спору, а тому ніяк не підтверджує теорії «превалювання сутності над формою» та ідеї про технічну помилку представників АТ «Банк Альянс».
Отже, враховуючи наведене вище, ФОП Сиса І.В. зауважує про те, що викладені в апеляційній скарзі відповідні посилання відповідача не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.
03.04.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від АТ «Банк Альянс» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій останнє виклало аналогічні змісту апеляційної скарги твердження.
06.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/14693/25.
01.05.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від ФОП Сиси І.В. надійшла заява про стягнення судових витрат, згідно якої позивач просить, у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, стягнути з АТ «Банк Альянс» 259 068, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в апеляційному суді.
04.05.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від АТ «Банк Альянс» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, згідно змісту якого відповідач зазначає, що заявлений ФОП Сисою І.В. розмір витрат на правничу допомогу адвоката є непропорційним, надмірним, неспівмірним зі складністю означеної справи, позаяк справа ґрунтувалась на стандартних договірних правовідносинах та типовій доказовій базі, а отже, таким, що порушує принцип розумності судових витрат. 
Зважаючи на те, що суддя Сковородіна О.М. з 02.05.2026 по 10.05.2026 перебувала у відрядженні, судове засідання 06.05.2026 не відбулось.
Після повернення судді Сковородіної О.М. з відрядження та головуючого судді Горбасенка П.В., який також перебував у відрядженні з 08.05.2026 по 18.05.2026, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 19.05.2026 призначив апеляційну скаргу у справі № 910/14693/25 до розгляду на 03.06.2026.
У судове засідання 03.06.2026 з`явився представник відповідача, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги та, відповідно, скасуванні рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25.
Також у судовому засіданні 03.06.2026 брав участь представник позивача, який підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а відповідне рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права. 
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, з урахуванням її меж (а саме з урахуванням того, що скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині стягнення з АТ «Банк Альянс» на користь ФОП Сиси І.В. заборгованості у розмірі 2 430 679, 17 грн), заслухавши усні пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши висновки місцевого господарського суду на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити таке.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами цієї справи, 01.10.2020 між АТ «Банк Альянс» (далі - банк) та Фізичною особою-підприємцем Клименко Іриною Вадимівною (в подальшому згідно свідоцтва про шлюб змінено прізвище на Сиса) (далі - виконавець) укладено договір про надання послуг, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надавати банку послуги щодо пошуку та залучення клієнтів - суб`єктів господарювання (юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) і фізичних осіб на обслуговування до банку, а банк оплачує надані виконавцем послуги згідно із тарифами, зазначеними у додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. 
Положеннями пп. 1.2, 2.1.7, 3.1.1, 3.1.4, 3.1.5, 4.1-4.3, 6.1 спірного договору закріплено, що послуги, які надаються виконавцем банку, полягають в проведенні пошуку, аналізу та залученню потенційних клієнтів на обслуговування в банк з метою отримання ними банківських послуг.
Виконавець зобов`язується надавати банку кожного місяця, до 10 числа місяця, звіт про надані послуги за попередній місяць у формі додатку № 2 до цього договору (який є невід`ємною частиною цього договору), на підставі якого складається акт прийому-передачі наданих послуг у формі додатку № 3 до цього договору (який є невід`ємною частиною цього договору).
Банк зобов`язується здійснювати своєчасну оплату за надані виконавцем послуги відповідно до тарифів, викладених в додатку № 1 до цього договору, на підставі акта прийому-передачі наданих послуг, в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Банк зобов`язується включати відомості про отримані послуги клієнтами, що раніше були залучені виконавцем до банку, до звіту про надані послуги за попередній місяць у формі додатку № 2 до цього договору (який є невід`ємною частиною цього договору), на підставі якого складається акт прийому-передачі наданих послуг у формі додатку № 3 до цього договору (який є невід`ємною частиною цього договору). Обов`язок банку обчислювати послуги і сплачувати за надані виконавцем послуги розповсюджується й на наступні звернення залучених щонайменше одного разу виконавцем клієнтів до обслуговування банку за оформленням гарантій. Тому при наступних оформленнях гарантій таким клієнтам банк зобов`язаний включати відомості про отримані ними послуги до належним чином оформлених звіту про надані послуги за попередній місяць у формі додатку № 2 до цього договору та акта прийому-передачі наданих послуг у формі додатку № 3 до цього договору. Цей обов`язок банку підлягає виконанню за умови дії цього договору під час такого звернення клієнта.
Банк зобов`язується на підставі належним чином оформленого звіту про надані послуги скласти акт прийому-передачі наданих послуг щодо фактично наданих виконавцем послуг протягом 5 робочих днів з дати отримання від виконавця звіту про надані послуги.
Розмір винагороди, що сплачується банком виконавцю за надані послуги, визначається виходячи із тарифів винагороди виконавця, зазначених в додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, та зазначається в акті прийому-передачі наданих послуг (додаток № 3 до цього договору, що є його невід`ємною частиною).
Виконавець щомісячно, до 10 числа поточного місяця, надає банку належним чином оформлений та підписаний виконавцем звіт про надання послуги за попередній місяць у формі додатку № 2 до цього договору.
У разі наявності у банку зауважень щодо наданих виконавцем послуг, банк повідомляє про це виконавця письмово протягом 2 робочих днів з дати отримання вищезазначеного звіту виконавця. Сторони усувають зауваження шляхом переговорів.
На підставі звіту виконавця про надання послуги складається акт прийому-передачі наданих послуг (додаток № 3 до цього договору, що є його невід`ємною частиною), який підписується сторонами та є підставою для оплати послуг виконавця.
Банк сплачує виконавцю винагороду за надані послуги протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами акта прийому-передачі наданих послуг.
Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє протягом року з дати його укладення. Строк дії договору вважається продовженим на один рік, якщо жодна з сторін письмово не повідомить іншу сторону про своє небажання продовжувати дію цього договору за 30 календарних днів до встановленої дати припинення дії договору. При цьому кількість пролонгацій необмежена. Така процедура пролонгації відбувається в кожному випадку спливу строку дії цього договору.
Додатком № 1 до договору про надання послуг від 01.10.2020 передбачено надання послуг щодо туристичних гарантій, тендерних гарантій, гарантій виконання умов договорів, укладених за результатами тендеру, а також інших видів гарантій, які тарифікуються у розмірі 50 % від фактично отриманої банком комісійної винагороди від залученого виконавцем клієнта протягом дії договору, укладеного між банком та таким клієнтом.
Додатками № 2 і № 3 до спірного договору сторонами узгоджено зразки звіту про надані послуги та акта прийому-передачі наданих послуг.
На виконання умов спірного договору позивачем оформлено та передано на підпис відповідачу звіт про надані послуги в червні 2025 року, відповідно до якого комісія, отримана банком в звітному місяці від залучених виконавцем клієнтів, складає 5 033 577, 39 грн, а витрати банку на залучених виконавців щодо надання інформаційних послуг склали 86 109, 53 грн, та який, зі свого боку, був погоджений АТ «Банк Альянс», оскільки підписаний уповноваженою його особою та скріплений печаткою підприємства, що підтверджується відповідними протоколами створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.
На підставі вказаного звіту сторонами підписано акт прийому-передачі наданих послуг за червень 2025 року № 1 від 10.07.2025, відповідно до якого виконавець згідно з умовами спірного договору виконав у червні 2025 року послуги по пошуку та залученню клієнтів на обслуговування до банку, та / або послуги по супроводу раніше залучених виконавцем клієнтів.
Поряд з тим оплату за відповідним актом прийому-передачі наданих послуг відповідачем здійснено не було, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 2 430 679, 17 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, і з договорів.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, ст. 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Водночас за своєю правовою природою спірний договір є договором про надання послуг.
Згідно із ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903, ст. 628 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за спірним договором, тоді як відповідач не заперечив щодо наданих послуг у передбачений таким договором спосіб, а саме протягом двох робочих днів з дати отримання звіту ФОП Сиси І.В. про надання послуг за попередній місяць, на підставі якого складається акт приймання-передачі наданих послуг.
Підписання АТ «Банк Альянс» акта приймання-передачі наданих послуг за червень 2025 року свідчить про його згоду як з обсягом наданих послуг, так і з включенням відповідних послуг до тарифікації.
Доводи скаржника про помилковість підписання ним такого акта апеляційний господарський суд відхиляє за неспроможністю, оскільки тривалий характер договірних відносин між сторонами та підписання відповідачем аналогічних за змістом актів приймання-передачі послуг у попередні періоди свідчать про систематичне погодження ним звітів позивача щодо надання послуг із «супроводження договору», «продовження дії гарантії» та «внесення змін».
Судова колегія також висновує, що місцевий господарський суд правомірно застосував до спірних правовідносин доктрину заборони суперечливої поведінки, що ґрунтується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Одним із способів захисту добросовісної сторони є принцип естопелю: особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції.
Обов`язкові умови для застосування естопелю: (a) виникнення довіри в іншої сторони має стосуватися особи, якій протиставляється естопель; (b) виникнення обґрунтованої довіри у добросовісної сторони; (c) очевидна несправедливість підриву довіри.
(a) виникнення довіри в іншої сторони має стосуватися особи, якій протиставляється естопель. Довіра добросовісної сторони має стати результатом попередньої поведінки недобросовісної сторони, здатної сформувати таку довіру (наприклад, будь-яких заяв, обіцянок, фактичної поведінки, що формує в іншої сторони обґрунтовані очікування, у тому числі й бездіяльності).
(b) виникнення обґрунтованої довіри у добросовісної сторони мають виникнути певні очікування щодо подальшої поведінки іншої особи. Сторона має розумні підстави для того, щоб покладатися на поведінку контрагента.
(с) очевидна несправедливість підриву довіри. Сама собою суперечлива поведінка не заборонена. Заборона суперечливої поведінки не покликана покарати особу, яка діє суперечливо. Право блокується через очевидну несправедливість, що в конкретних ситуаціях може виникати в результаті суперечливої поведінки.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність у спірних правовідносинах усіх необхідних умов для застосування доктрини естопелю, оскільки систематичне підписання відповідачем актів приймання-передачі послуг та здійснення їх оплати сформувало у позивача обґрунтовані очікування щодо подальшого належного виконання АТ «Банк Альянс» своїх договірних зобов`язань, тоді як подальше заперечення скаржником обов`язку з оплати таких послуг після тривалого погодження аналогічних умов є очевидно суперечливим та несправедливим щодо іншої сторони спірного договору, зокрема, з огляду на те, що під час судового розгляду АТ «Банк Альянс» посилалося на помилковість підписання акта приймання-передачі наданих послуг за спірний період.
При цьому судова колегія відхиляє доводи відповідача про те, що незгода з обсягом наданих послуг надає йому право відмовитися від їх оплати навіть за умови попередньої оплати аналогічних послуг, оскільки скаржник дійсно вправі заявляти заперечення щодо обсягу чи змісту наданих ФОП Сисою І.В. послуг, однак такі заперечення мають бути подані з дотриманням визначених спірним договором строків та порядку їх надання.
Стосовно ж посилань АТ «Банк Альянс» на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 та від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зауважити таке.
Предметом позову у справі № 916/3027/21 було стягнення 388 323, 00 грн передоплати за договором поставки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кот Групп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіль-Інвест» було укладено договір поставки у спрощений спосіб, в підтвердження чого надано первинні документи, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіль-Інвест» зобов`язалося передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Кот Групп» товар, а останнє - прийняти та оплатити його. На виконання цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кот Групп» здійснило попередню оплату товару (будівельного профілю) на загальну суму 388 323, 00 грн, однак Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіль-Інвест» не здійснило поставку товару та відмовлялося в добровільному порядку повернути отримані кошти.
Поряд з тим предметом позову у справі № 905/49/15 було стягнення 156 645, 48 грн заборгованості з оплати одержаного у квітні-травні 2014 року та липні 2014 року товару на підставі договору поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції та видаткових накладних. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням умов договору поставки товару виробництва сільськогосподарської продукції в частині оплати одержаного товару.
Крім того предметом позову у справі № 915/878/16 було стягнення заборгованості згідно договору купівлі-продажу продукції на загальну суму 473 016, 50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Фізичною особою-підприємцем Скакун О.М. порушено умови договору купівлі-продажу продукції в частині оплати придбаного за таким договором товару.
Водночас в означеній справі розглядається спір про стягнення заборгованості в розмірі 2 430 679, 17 грн, обґрунтований обставинами порушення АТ «Банк Альянс» зобов`язань за договором про надання послуг в частині здійснення розрахунків за отримані у червні 2025 року послуги.
З огляду на викладене, проаналізувавши зміст судових рішень у наведених вище справах, колегія суддів зазначає, що правовідносини у таких справах, з урахуванням предмета та підстав позову, правового регулювання, кваліфікації спірних правовідносин, не є подібними до справи, що розглядається.
Апеляційний господарський суд виходить з того, що висновки у зазначених скаржником справах та у справі № 910/14693/25, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, судова колегія дійшла висновку про неподібність справ № 916/3027/21, № 905/49/15 та № 915/878/16 за наведеними правовими ознаками зі справою, що розглядається, адже остання відрізняється за підставою позову, за доводами і доказами, наданими сторонами, предметом їх доказування, у зв`язку з чим застосування норм права, наведених відповідачем, за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а тому вони не є релевантними до обставин означеної справи.
Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду АТ «Банк Альянс» з висновками місцевого господарського суду, проте по суті їх не спростовують, як наслідок, підстав для скасування чи зміни рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25 не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.
Приписами ч. 4 ст. 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, - його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»).
При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та, з урахуванням всіх обставин цієї справи, встановлених судом, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив усі обставини означеної справи, дав належну оцінку представленим доказам, правильно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.
Згідно із ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Положеннями ст. 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що відповідачем не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, відтак оскаржуване рішення належить залишити без змін.
У зв`язку із залишенням без змін рішення місцевого господарського суду, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покладаються судом на скаржника.
Поряд з тим стосовно поданої ФОП Сисою І.В. заяви про стягнення з відповідача витрат за надану професійну правничу допомогу в розмірі 259 068, 00 грн колегія суддів вважає за необхідне зауважити таке.
Приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть судові витрати.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123, ч. 1, 2, 3 ст. 126, ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, ФОП Сиса І.В. до закінчення судових дебатів в означеній справі на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, із відповідно поданою заявою, надала до апеляційного господарського суду копії звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги та видаткового касового ордера від 30.04.2026. Також в матеріалах цієї справи містяться договір про надання правової допомоги від 30.09.2025 та ордер серії АА № 1513936 від 14.11.2025.
Колегією суддів встановлено, що 30.09.2025 між адвокатом Кобилецьким В.В. (далі - адвокат) та Сисою І.В. (далі - клієнт) укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір), за умовами пп. 1-4, 6-8 якого в порядку, визначеному цим договором, адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта, які узгоджуються сторонами у письмовій формі.
Адвокат бере на себе обов`язки представляти права та інтереси клієнта в судах, інших органах державної влади та місцевого самоврядування з приводу стягнення боргу з АТ «Банк Альянс».
Адвокат має такі повноваження:
- представляти інтереси клієнта в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, установах, підприємствах, організаціях та перед фізичними особами, в усіх слідчих, правоохоронних органах, судах, в т.ч. господарських та адміністративних судах зі всіма правами, що надані законом позивачу, скаржнику, відповідачу, третій особі та потерпілому;
- складати, підписувати та подавати від імені клієнта позовні заяви, заяви та скарги, апеляційні та касаційні скарги, з правом повної чи часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішень, ухвал та постанов суду, пред`явлення виконавчого листа (наказу) до стягнення, участі у виконавчому провадженні, отримання майна або коштів;
- знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, постанов, брати участь у судових засіданнях, подавати докази (в т.ч. засвідчувати копії документів своїм підписом), брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.
Клієнт зобов`язаний, зокрема, сплатити адвокату гонорар в розмірі та в строк визначені цим договором.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом 3 (трьох) років та може бути розірваний згідно з вимогами законодавства України.
Гонорар адвоката визначається з розрахунку 2 900, 00 грн за годину роботи адвоката та сплачується в порядку, визначеному сторонами. У випадку успішного виконання доручення клієнт сплачує на користь адвоката додатковий гонорар у розмірі 10 % економічної вигоди, отриманої внаслідок наданої адвокатом правової допомоги.
На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання доручень клієнта.
Відповідно до наявного в матеріалах справи звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 30.04.2026 за період ведення справи № 910/14693/25 за позовом ФОП Сиси І.В. до АТ «Банк Альянс» про стягнення 2 430 679, 17 грн в Північному апеляційному господарському суді адвокатом були виконані такі роботи:
- аналіз апеляційної скарги, підготовка та подання заяви про помилку при визначенні судового збору (1,5 години);
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу (3 години);
- участь у судових засіданнях, представництво інтересів позивача в суді (1 година).
В розрізі викладеного апеляційний господарський суд зазначає, що згідно із положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 26, ч. 2, 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між, зокрема, адвокатом та його клієнтом договору про надання правничої допомоги.
Водночас за змістом ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В розрізі наведеного суд вважає за необхідне вказати, що:
- під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу;
- розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, як наслідок, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи;
- у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України, які застосовуються за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Аналогічний за змістом правовий висновок наведений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/17343/20 та від 15.06.2022 у справі № 911/2652/17 (911/3581/20).
До того ж з огляду викладеного суд вважає за необхідне звернутися до зазначеної у додаткових постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 915/517/21 та від 16.02.2023 у справі № 911/1779/21 правової позиції, згідно якої:
- для включення всієї суми гонорару у відшкодування згідно ст. 126 ГПК України має бути установлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим, тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою;
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібні висновки також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Відтак, визначаючи розмір суми, яку належить сплатити в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити зі встановленого у самому договорі розміру та / або порядку обчислення таких витрат, ураховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, тоді як критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Апеляційний господарський суд вважає безпідставним покладення на відповідача всіх витрат позивача на оплату виконаних його адвокатом робіт, що зазначені в звіті про виконання доручення за договором про надання правової допомоги. Адвокат Кобилецький В.В. надавав ФОП Сисі І.В. правничу допомогу у суді першої інстанції, а отже, був обізнаний з усіма деталями справи, з правовими питаннями та судовою практикою у подібних спорах. 
В контексті наведеного колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у справах № 756/2114/17 та № 911/3386/17, відповідно до якої підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що, не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу учаснику процесу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до апеляційного суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, колегія суддів дійшла до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності цієї справи, з урахуванням обсягу наданих послуг.
При цьому, колегією суддів враховано, що означений спір не є спором значної складності, спірні правовідносини не передбачають необхідності дослідженню адвокатом і застосуванню великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що участь представника позивача у розгляді такої справи в апеляційному провадженні не вимагала вчинення значних процесуальних дій, дії представника позивача зводилися переважно до участі в одному судовому засіданні та подання відзиву на апеляційну скаргу, що не створює підстав для визнання таких дій надмірними чи такими, що вимагають значних ресурсів.
За таких обставин, виходячи з критеріїв складності справи, обсягу матеріалів, кількості підготовлених документів, враховуючи подане відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для обмеження такого розміру з огляду на розумну необхідність судових витрат у цій справі та необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у загальному розмірі 14 500, 00 грн, отже, в решті заявленої суми слід відмовити.
Водночас така винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як «гонорар успіху» за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги), у розумінні ст. 632, 903 ЦК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою у розумінні ст. 126 ГПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат.
Тобто «гонорар успіху» не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.
Зі свого боку стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Аналогічний за змістом правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17.
Виходячи з наведеного, зважаючи на положення ст. 126 ГПК України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених судових витрат, практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає, що «гонорар успіху» не був необхідним в межах розгляду означеної справи та з огляду на те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, враховуючи реальність та необхідність понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу, у стягненні з АТ «Банк Альянс» судових витрат в частині «гонорару успіху» слід відмовити.
Отже, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ФОП Сиси І.В. про стягнення судових витрат та наявність підстав для стягнення з АТ «Банк Альянс» витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 14 500, 00 грн.
Керуючись ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Альянс» залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2026 у справі № 910/14693/25 залишити без змін.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Альянс» (вул. Січових Стрільців, буд. 50, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 14360506) на користь Фізичної особи-підприємця Сиси Ірини Вадимівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ. 
6. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку із перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці з 15.06.2026 по 28.06.2026 повний текст постанови складено та підписано 29.06.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді О.М. Сковородіна

А.О. Мальченко