СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/2303/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О.,
без виклику учасників справи,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Комунального некомерційного медичного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука (вх. № 675 П/2)
на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі №917/2303/25 (суддя Ківшик О.В.),
за позовом Полтавського обласного центру зайнятості, м. Полтава,
до відповідача Комунального некомерційного медичного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука, м. Кременчук Полтавської області,
про стягнення 91401,48грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Полтавський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального некомерційного медичного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука про стягнення 91401,48грн виплаченої допомоги по безробіттю у зв`язку з поновленням працівника на роботі за рішенням суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виплачена позивачем громадянці ОСОБА_1 за період з 03.05.2022 по 09.05.2023 допомога по безробіттю підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі №917/2303/25 позовні вимоги задоволено; стягнуто з КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука на користь Полтавського обласного центру зайнятості суму виплаченого забезпечення у розмірі 91401,48грн та судовий збір у розмірі 2422,40грн.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду (функції якого виконує Центр зайнятості) суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.
Так, у ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що наказом відповідача № 39/к від 29.04.2022 ОСОБА_1 була звільнена з посади медичної сестри загальної практики сімейної медицини, після чого у період з 03.05.2022 по 09.05.2023 остання перебувала на обліку як безробітна та отримувала від позивача допомогу по безробіттю в загальній сумі 9101,48грн. У подальшому, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.11.2023 у справі №537/1091/22, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06.08.2025, визнано незаконним та скасовано наказ відповідача від 29.04.2022 про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останню на займаній посаді. На виконання вказаного судового рішення відповідач наказом №494 від 20.11.2023 поновив ОСОБА_1 на посаді сестри медичної загальної практики.
З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції, застосовуючи норми ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", дійшов висновку, що виплачена позивачем допомога по безробіттю підлягає стягненню з відповідача як роботодавця безробітної, поновленої на роботі за рішенням суду.
Також місцевий господарський суд визнав Полтавський обласний центр зайнятості належним позивачем у справі як правонаступника Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості, реорганізованого шляхом приєднання.
Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач - КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі №917/2303/25 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також просить здійснити розподіл судових витрат. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на таке:
- у додатках до позовної заяви міститься саме лише посилання на період виплати (з 30.05.2022 по 09.05.2023) та загальну суму виплаченої допомоги 91401,48грн, однак позивачем не наведено жодного належного та обґрунтовано розрахунку, який би дозволяв перевірити методику визначення розміру допомоги по безробіттю, зокрема: розмір середньої заробітної плати, з якої здійснювався розрахунок; відсоток виплати відповідно до страхового стажу; конкретні періоди виплат; нормативні обмеження максимального розміру допомоги; динаміку зміни розміру допомоги протягом строку отримання. Фактично позивачем до матеріалів справи долучено лише узагальнену суму без жодної деталізації, що унеможливлює перевірку судом її правильності;
- посилання суду першої інстанції на те, що відповідач нібито не заперечував щодо обставин справи є безпідставними, оскільки у поданих до суду документах відповідач посилався щодо необґрунтованого розміру матеріального забезпечення на випадок безробіття, відсутність доказів реального нарахування і виплати ОСОБА_1 матеріального забезпечення (належних платіжних документів), підстав припинення реєстрації ОСОБА_1 як безробітної, а також щодо належності позивача у справі, і цим обставинам суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі №917/2303/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі №917/2303/25 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.
Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 про відкриття апеляційного провадження була доставлена сторонам в електронні кабінети у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої вони є.
22.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду від Полтавського обласного центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує наступним: 
- на підтвердження своїх вимог позивачем було надано суду належні докази, якими підтверджується як фактична виплата гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у загальному розмірі 91401,48грн (витяги з платіжних відомостей), як і наведеного обставини протиправного звільнення відповідачем (роботодавцем) працівника з роботи та поновлення його на посаді на підставі судового рішення, що в силу приписів ч. 4 ст. 35 №1533-III є підставою для відшкодування сплачених коштів;
- відповідач зі своєї сторони не подав жодного контррозрахунку щодо розміру виплаченої допомоги по безробіттю, не спростував інформацію про поновлення гр. ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду та визнання судом дій відповідача про звільнення незаконними; також відповідач не заперечував факту визнання його дій судом незаконними щодо звільнення працівника з роботи та поновлення її на посаді за рішенням суду;
- Полтавський обласний центр зайнятості в силу законодавчих норм виконує функції Фонду соціального страхування, а тому є належним позивачем у цій справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться. 
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що ціна позову у даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції, не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи, гр. ОСОБА_1 працювала сестрою медичною загальної практики сімейної медицини №1 у КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука.
Наказом КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука №39/к від 29.04.2022 ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади.
Вищенаведені обставини встановлені у рішенні Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03.11.2023 у справі №537/1091/22, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 06.08.2025, які відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України є приюдиційними при розгляді даної справи №917/2303/25 і не підлягають доказуванню.
03.05.2022 гр. ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцької філії Полтавського обласного центру зайнятості (далі - Кременчуцька філія Полтавського ОЦЗ) із заявою про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю.
На підставі особистої заяви ОСОБА_1 та відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", останній було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.
За період перебування на обліку в Кременчуцькій філії Полтавського ОЦЗ з 03.05.2022 по 09.05.2023 ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю в розмірі 91401,48грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відомостей щомісячних виплат за видами забезпечення по ОСОБА_1 та Додатком № 4 до персональної картки № 165122050300034 ( ОСОБА_1 ) нарахування допомоги по безробіттю та платежі (а.с. 70-98 т. 1).
Наказом Кременчуцької філії Полтавського ОЦЗ № НТ 230510 від 10.05.2023 ОСОБА_1 припинено реєстрацію.
Матеріалами справи також підтверджується, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_1 звернулась до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області за захистом своїх порушених прав в наслідок її незаконного звільнення з КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.11.2023 у справі № 537/1091/22, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06.08.2025, визнано незаконним та скасовано наказ КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука за № 39/к від 29.04.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді медичної сестри загальної практики сімейної медицини №1 у КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука.
Наказом КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука № 494 від 20.11.2023 ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини.
У складеному Кременчуцькою філією Полтавського ОЦЗ Акті розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" № 123 від 22.10.2025, зазначено, що судовим рішенням у справі № 537/1091/22 визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 та скасовано наказ КНМП "ЦПМСД №2" м. Кременчука №39/к від 29.04.2022 про звільнення ОСОБА_1 та зроблено висновок про необхідність вжиття заходів по відшкодуванню коштів на користь Фонду.
22.10.2025 наказом директора Кременчуцької філії Полтавського ОЦЗ за №90 прийнято рішення про повернення КНМП "ЦПМСД №2" м. Кременчука виплаченого забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в розмірі 91401,48 грн.
24.10.2025 позивачем було направлено на адресу відповідача лист-повідомлення про необхідність повернення ними виплаченої допомоги по безробіттю, яке було отримано відповідачем 30.10.2025 (а.с. 27 т.1).
Однак, відповідач в добровільному порядку суму виплаченого забезпечення у вигляді отриманої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 91401,48грн на рахунок позивача не повернув.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду першої інстанції про стягнення з КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" №2 м. Кременчук суми допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 за час перебування її на обліку в центрі зайнятості в розмірі 91401,48 грн.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення від 19.03.2026 у справі №917/2303/25, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, судова колегія апеляційної інстанції виходить з наступного.
Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача (роботодавця фізичної особи), суми виплаченого матеріального забезпечення безробітній, у зв`язку з поновленням її на роботі за рішенням суду.
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Цивільним кодексами України, Законами України "Про зайнятість населення", "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України № 1533-III "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Пунктами 2, 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 1533-III встановлено, що суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону.
Страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.
Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 8 та ч. 6 ст. 10 Закону № 1533-III визначено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом (ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 1533-III).
Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та його територіальні органи, що здійснюють свою діяльність відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та цього Закону. Керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, входить до складу правління Фонду (ч. 6 ст. 10 Закону № 1533-III).
Пунктом 1.5 Статуту Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, затвердженого Постановою правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття №2 від 06.07.2000 (з урахуванням подальших змін до нього), управління Фондом здійснює правління Фонду та виконавча дирекція. Функції виконавчої дирекції Фонду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2014 №90 "Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення", до внесення змін до законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення", продовжує виконувати Державна служба зайнятості.
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №90 від 05.03.2014 "Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення" до внесення змін до Законів України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення" органи державної служби зайнятості продовжують виконувати завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття і фінансуються за рахунок і в межах коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.
Судом встановлено, що наказом Міністерства економіки України №4057 від 20.10.2022 реорганізовано базовий центр зайнятості - Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості (код ЄДРПОУ 22548262) шляхом його приєднання до Полтавського обласного центру зайнятості (код ЄДРПОУ 03491234).
Полтавський обласний центр зайнятості є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості.
Наказом Полтавського обласного центру зайнятості №995 від 13.12.2022 створено Кременчуцьку філію Полтавського обласного центру зайнятості.
У подальшому, Міністерством економіки України прийнято наказ №22608 від 28.08.2024, яким затверджено передавальний акт та визначено, що Полтавський обласний центр зайнятості є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості. Всі зобов`язання Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості стосовно всіх його кредиторів та боржників, а також всі активи та пасиви переходять до правонаступника - Полтавського обласного центру зайнятості.
Отже, наведені вище положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та нормативні акти передбачають право Полтавського обласного центру зайнятості (як виконавця функцій виконавчої дирекції Фонду соціального страхування) стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта про те, що Полтавський обласний центр зайнятості не є страховиком та не наділений законом самостійним правом вимоги щодо стягнення коштів з роботодавця.
З досліджених судом матеріалів справи, а саме, з персональної картки ОСОБА_1 № 165122050300034 та витягу з наказів про прийняті рішення по вказаній особі, судом встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована у Кременчуцькій філії Полтавського обласного центру зайнятості як безробітна у період з 03.05.2022 по 09.05.2023.
Наказом Кременчуцької філії Полтавського ОЦЗ № НТ 230510 від 10.05.2023 року ОСОБА_1 припинено реєстрацію відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", п. п. 1 п. 30 Порядку від 19.09.2018 №792, у зв`язку з початком зайнятості особи.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.11.2023 у справі №537/1091/22 , залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06.08.2025, визнано незаконним та скасовано наказ КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука за №39/к від 29.04.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді медичної сестри загальної практики сімейної медицини №1 у КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука.
При цьому відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Що стосується заперечень апелянта з приводу відсутності підстав для припинення реєстрації ОСОБА_1 як безробітної з 10.05.2023, хоча судове рішення про поновлення її на посаді було прийнято 03.11.2023, колегія суддів звертає увагу, що із змісту Розділу 8 персональної картки ОСОБА_1 вбачається, що підстава для припинення її обліку у Центрі зайнятості була пов`язана не з прийняттям судового рішення у справі №537/1091/22, а саме у зв`язку з початком зайнятості особи, тобто фактичне працевлаштуванням особи на іншій роботі.
Доводи скаржника про відсутність документального підтвердження (наказів Центру зайнятості) фактичного припинення реєстрації ОСОБА_1 як безробітної, колегія суддів також відхиляє, з огляду на таке.
Пунктом 6 "Порядку реєстрації, перереєстрації зареєстрованих безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) особі, яка пред`явила документи, зазначені в пункті 4 цього Порядку, кар`єрний радник забезпечуватиме її супровід та організацію надання послуг. Кар`єрний радник вносить до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості отримані про особу, яка шукає роботу, персональні дані. На підставі цих даних формується персональна картка особи, яка шукає роботу. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики.
Відповідно до п. 22 Порядку рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного. З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки. У разі відмови особи поставити підпис у додатку до персональної картки кар`єрним радником вноситься до неї відповідний запис.
У свою чергу, наказом Міністерства соціальної політики України від 19.12.2018 №1911 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено форму персональної картки.
Відтак, наявними у матеріалах справи даними персональної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та додатком до неї підтверджено перебування останньої на обліку в якості безробітної з 03.05.2022 та зняття з обліку 10.05.2023 у зв`язку із працевлаштуванням на нове місце роботи.
Як також встановлено судом, на виконання вищевказаного судового рішення у справі №537/1091/22 відповідач - КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука видав наказ № 494 від 20.11.2023 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді сестри медичної загальної практики - сімейної медицини.
При цьому, господарським судом встановлено, що за весь час перебування на обліку у Кременчуцькій філії Полтавського ОЦЗ з 03.05.2022 по 09.05.2023 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 91401,48грн. 
Такі обставини достовірно підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відомостей виплат за видами забезпечення по ОСОБА_1 , поданих позивачем до банківської установи - АТ "КБ "Приватбанк", а також Додатком № 4 до персональної картки ОСОБА_1 № 165122050300034 про нарахування допомоги по безробіттю та платежі (а.с. 70-98).
За приписами ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Частиною 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що із роботодавця утримуються:
- сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду;
- незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу;
- незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.
Таким чином, положеннями ст.ст. 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду (функції якого у даному випадку виконує позивач) стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
Верховний Суд у постановах від 12.06.2018 у справі № 914/2087/17, від 06.07.2018 у справі № 921/220/17-г/16, від 09.07.2018 у справі № 914/1875/17 зазначив, що за положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.
Разом з цим, у постанові від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16 Верховний Суд зробив висновок, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач - КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука є роботодавцем по відношенню до ОСОБА_1 у розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
З огляду на викладене, саме - КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука покладено обов`язок з відшкодування Полтавському обласному центру зайнятості суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 , у зв`язку з поновленням її на роботі за рішенням суду.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо неналежного відповідача у цій справі та наголошує на тому, що Полтавський обласний центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Як вже вказувалось раніше, наказом Міністерства економіки України №22608 від 28.08.2024 затверджено передавальний акт та визначено, що Полтавський обласний центр зайнятості є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості. 
У свою чергу, саме Кременчуцька філія Полтавського ОЦЗ приймала на облік та здійснювала виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 . При цьому, слід врахувати, що вказана філія підпорядковується Полтавському обласному центру зайнятості.
Доводи скаржника про те, що позивачем належним чином не доведено правомірності нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 91401,48грн, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовуються матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження проведених виплат позивачем було долучено до матеріалів справи відомості виплат за видами забезпечення по ОСОБА_1 , які подавалися до АТ КБ "Приватбанк", а також Додаток № 4 до персональної картки №165122050300034 про нарахування допомоги по безробіттю та платежі на користь ОСОБА_1 .
Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що платіжні доручення, що передаються центром зайнятості до Державної казначейської служби України містять персональні дані інших осіб, яким нарахована виплата допомоги по безробіттю, тому долучити їх до матеріалів справи не вбачається можливим. Водночас, у долученому до справи додатку № 4 зазначені дата подання платіжних доручень до Казначейства, конкретні суми нарахування (відсотки від середньої заробітної плати та від призначеної допомоги) та дата перерахування коштів до банку відносно ОСОБА_1 .
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Додаток №4 до персональної картки щодо виплачених ОСОБА_1 коштів за період з 03.05.2022 по 09.05.2023 у розмірі 91401,48грн містить повну та деталізовану інформацію щодо призначеного нарахування (конкретний період, кількість днів, розмір та відсоток призначеної допомоги, дата розрахунку та вид нарахування, сума та дата перерахування коштів, банківський рахунок отримувача) тощо.
Також у цьому Доатку 4 до персональної картки ОСОБА_1 зазначені конкретні дати перерахування коштів до АТ "КБ "Приватбанк" та відображені всі призначення до розрахунку, у тому числі банківський рахунок отримувача.
Колегією суддів було перевірено відомості про виплати та Додаток 4 до персональної картки ОСОБА_3 про нарахування допомоги по безробіттю та встановлено, що наданий позивачем розрахунок є правильним (а.с. 24 т.1).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що долучені позивачем документи (відомості про виплати та Додаток 4 до персональної картки), копії яких наявні в матеріалах справи, є належними та достовірними доказами на підтвердження обґрунтованості нарахування та виплати позивачем допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 03.05.2022 по 09.05.2023 у загальному розмірі 91401,48грн.
У свою чергу, відповідачем в ході судового розгляду справи наведені обставини та розрахунок позивача будь-якими власними поясненнями та доказами не спростовано та не надано суду власного контррозрахнку заборгованості, зокрема для доведення іншої суми допомоги по безробіттю, яка б мала бути виплачена позивачем ОСОБА_1 .
Заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку та посилаючись на відсутність в матеріалах справи належних вихідних даних, які б дали змогу перевірити методику здійсненого розрахунку, та платіжних документів, відповідач зі своєї сторони не спростував здійснених позивачем оплат та не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про витребування у позивача або в АТ "КБ "Приватбанк" доказів перерахування коштів ОСОБА_1 (зокрема, банківських виписок, платіжних доручень тощо) в порядку ч. 1 ст. 81 ГПК України.
Крім того, апеляційний господарський суд враховує, що згідно вимог діючого законодавства розмір допомоги по безробіттю розраховується на основі середньої заробітної плати працівника за останні шість місяців та загального страхового стажу. Тобто, основною базою для здійснення обрахунку допомоги по безробіття є в тому числі документи, які наявні у розпорядженні самого роботодавця - відповідача. 
З наведеного слідує, що відповідач, як роботодавець ОСОБА_1 , також не був позбавлений права та можливості зі своєї сторони надати суду докази на підтвердження середнього заробітку та страхового стажу працівника, які містять необхідні показники для визначення розміру щомісячної допомоги по безробіттю, проте таких доказів відповідачем суду не надано. 
Судова колегія також зазначає, що змагальність сторін є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ГПК України).
У силу вимог ч.ч. 1 - 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до ст. 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Отже, сторони судового процесу, зокрема в даному випадку відповідач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом. Проте жодних доказів на спростування доводів позивача щодо незаконності звільнення працівника з роботи, здійсненого розраунку та виплати Центром зайнятості допомоги ОСОБА_1 по безробіттю відповідачем не надано.
Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявні у справі докази на підтвердження доводів позивача є більш вірогідними, ніж протилежні доводи відповідача на їх спростування, тому визнані судом апеляційної інстанції обґрунтованими.
Отже, з урахуванням положень наведених норм та наявних у матеріалах справи доказів, враховуючи встановлений факт незаконного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлення останньої на посаді за судовим рішенням, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача, як роботодавця, грошових коштів у розмірі 91401,48грн, які виплачені позивачем ОСОБА_1 за період незаконного звільнення як допомога по безробіттю є обґрунтованими.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача виплаченого забезпечення у розмірі 91401,48грн
Доводи апеляційної скарги відповідача наведених висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга КНМП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі № 917/2303/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного медичного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2" м. Кременчука на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі № 917/2303/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2026 у справі №917/2303/25 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя П.В. Демідова 

Суддя О.О. Крестьянінов