ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2026 р. Справа№ 911/2234/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сковородіної О.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Колесника Р.М. 

секретар судового засідання: Фурсов Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"
на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2025 (суддя - Ейвазова А.Р.) у справі №911/2234/25 

за позовом Державного підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" 
про стягнення 967 921,03 грн

за участю представників сторін:
від позивача: Павловська Д.С.;
від відповідача: Горбань Р.О.
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" про стягнення 967 921,03грн пені за загальний період з 01.05.2024 по 22.05.2024.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за державним контрактом (договором) про закупівлю №14/02-24-ПММ від 09.02.2024 в частині поставки товару у встановлений договором строк (з урахуванням заяви про усунення недоліків).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.07.2025 відкрито провадження у справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2025 у справі №911/2234/25 (повний текст рішення складений та підписаний 17.02.2026) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" 483 960,52 грн пені.

Не погоджуючись із вказаними рішенням Державне підприємство Міністерства оборони України "Державний оператор тилу" 05.03.2026 у встановлений процесуальний строк через електронний кабінет подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимогу у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Господарським судом Київської області при ухваленні рішення помилково застосовано положення ст. 551 ЦК та ст. 233 ГК до спірних відносин без врахування предмету позову, статусу сторін, фактичних обставин справи та письмових доказів.
Господарський суд Київської області прийняв рішення без встановлення всіх обставин, які мають істотне значення для справи та належного дослідження письмових доказів, зокрема, зменшив розмір штрафних санкцій без встановлення поважності причин несвоєчасного виконання зобов`язань Відповідачем.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду №911/2234/25 від 09.03.2026 апеляційну скаргу було прийнято до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.

25.03.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційні скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Ні в позовній заяві, під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні в самій апеляційній скарзі, Позивач так і не спромігся у якості обґрунтування своєї позиції довести, яким чином достатньо невелика затримка поставки (9 - 22 днів) товару відповідної якості все ж таки вплинула на виконання Силами Оборони своїх обов`язків із стримування наступу ворога. Або безпосередньо самим позивачем (ДП МОУ «ДОТ») які саме було понесені фактичні збитки внаслідок такого порушення Відповідачем умов договору.
При загальній вартості поставленого товару, розмір суми пені, визначений Позивачем, скоріше є каральною, а не стимулюючою функцією при відсутності жодних збитків у Позивача та враховуючи той факт, що незначна затримка не призвело до безповоротних негативних наслідків для останнього.

У судове засідання 03.06.2026 з`явилися представники позивача та відповідача.
Апелянт просив суд задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
У відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи №911/2234/25, предмет та підстави поданого позову, проаналізувавши вимоги законодавства, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, зазначаючи при цьому наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та досліджено судом апеляційної інстанції, 09.02.2024 між Державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція закупівель у сфері оборони» (далі за текстом - замовник або позивач) та ТОВ ЗТМ «Аріан» (далі за текстом - постачальник або відповідач) укладено державний контракт (договір) про закупівлю №14/02-24-ПММ (далі за текстом - договір). Відповідно до п.п.1.1-1.2 договору: постачальник зобов`язується поставити замовнику оливу моторну для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 (Мастильні засоби - 09210000-4 ДК 021:2015) (далі за текстом - товар), найменування, марка, тип, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додаток №1), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором; постачання товару здійснюється з метою заправки (дозаправки), забезпечення транспорту Збройних Сил України, утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету (далі - отримувач), для задоволення нагальних потреб функціонування держави, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів країни; отримувачем за договором є відповідні військові формування, їх з`єднання, військові частини, підрозділи, установи або організації, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, до яких здійснюється постачання товару.
Відповідно до п.2.4 договору загальна ціна товару та/або ціна за одиницю товару за цим договором може переглядатись сторонами шляхом укладання додаткової угоди до цього договору у випадках та у порядку, що передбачені законодавством та даним договором; серед іншого, сторони зобов`язуються переглядати загальну ціну товару та/або ціну за одиницю товару за цим договором, у тому числі шляхом зменшення обсягів закупівлі товару, виходячи з реального фінансування видатків, зменшення відповідних бюджетних призначень та потреб замовника у разі зменшення з боку Міністерства оборони України потреби у товарі шляхом укладання додаткової угоди до цього договору.
Розрахунок за товар здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування замовником коштів на поточний банківський рахунок постачальника, вказаний у розділі 15 цього договору, а у випадку здійснення замовником передоплати на небюджетний рахунок, відкритий постачальником в органах Державної казначейської служби України відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти»; розрахунок за товар здійснюється у строк, передбачений в специфікації (додаток №1), після його фактичного приймання отримувачем на підставі належним чином оформлених актів приймання товару за умов відсутності будь-яких зауважень до товару з боку замовника та/або отримувача (п.3.1 договору).
Згідно з п.4.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у специфікації, але у будь-якому випадку в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку №2 до договору.
Заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації або в заявках на поставку товару (п.4.3 договору).
Як визначено п.4.7 договору, право власності на товар переходить від постачальника до отримувача після прийняття отримувачем товару та підписання всіх документів згідно з розділом 6 договору.
В силу п.6.3 договору разом з товаром постачальник надає отримувачу наступні документи: 2) оригінали рахунку-фактури, що викладені українською мовою та містять опис поставленого товару (номенклатуру), дані про його кількість з вказанням одиниці виміру, ціну за одиницю товару, загальну суму, назву виробника, відомості про особу, відповідальну за складання рахунку-фактури, підписані керівником та головним бухгалтером (за наявності) постачальника; 2 належним чином засвідчені копії (паспорту) якості (або іншого документу) виробника продукції (викладеного мовою оригіналу), який засвідчує якість запропонованої продукції, що містить: дату видачі і номер документа; інформацію для ідентифікації та фактичні значення показників якості товару, отримані в результаті лабораторних випробувань і їх відповідність вимогам нормативного документу; в разі відсутності в паспорті якості (або іншому документу) виробника продукції, який засвідчує якість запропонованої продукції, всіх показників, які зазначені в ГОСТ 25770-83, надаються 2 (дві) належним чином засвідчені копії документа (сертифіката) з відповідності ГОСТ 25770-83 протоколом (протоколами) випробування; в протоколі (протоколах) випробувань повинні бути зазначені показники, які відсутні в паспорті якості (або іншому документі) виробника продукції, який засвідчує якість запропонованої продукції; 3 оригінали акту приймання товару (після проходження вхідного контролю якості товару) (додаток №4 до договору); за вимогою замовника, завірену належним чином копію документу (експертного висновку торгово-промислової палати), що містить відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з Українським класифікатором товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД); усі інші документи, які згадуються у будь-якому пункті договору.
Відповідно до п.6.4 договору приймання товару здійснюється після перевірки отримувачем, замовником особисто та/або із залученням третьої особи товару на відповідність технічним вимогам до даного виду товару та вимогам нормативної документації, цілісність (герметичність), неушкодженість, відповідність перевезення тари (цистерни), відповідність товаросупровідних документів, проведення повного кількісного контролю-перерахунку, зважування, вимірювання товару на складі, та проведення вхідного контролю якості Товару (лабораторного випробування).
Вхідний контроль, як визначено пп.6.4.1 п.6.4 договору, проводиться упродовж 3 робочих днів, без урахування терміну, відведеного для проведення вхідного контролю якості (лабораторного випробування); строк вхідного контролю може бути продовжено за наявності обґрунтованих підстав.
При проведенні вхідного контролю якості (лабораторного випробування) зразки серій товару відбираються в установленому порядку з партії, що постачається; при цьому відібрані зразки серій товару не вважаються непоставленими (неприйнятими) (пп.6.5.2 п.6.5 договору).
Пунктом 6.11 договору передбачено, що партія товару вважається поставленою за умови, якщо отримувачем фактично прийнято на підставі належним чином оформлених актів приймання товару 97% від обсягу товару (окремо по кожній товарній позиції, що підлягає постачанню) згідно із специфікацією.
Згідно з п.8.2 договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни непереданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі; пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання; за порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено; при цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).
У п.п.10.1,10.2 договору сторонами закріплено, що сторони свідомо укладають договір, який буде виконуватися протягом строку дії офіційно встановленого і визнаного воєнного стану, який не буде вважатися сторонами форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) у розумінні цього розділу договору; враховуючи той факт, що під час погодження та підписання цього договору сторони максимально врахували наявність в Україні специфічних обставин, перерахованих у п.10.1 цього договору, сторони не будуть у майбутньому посилатися на ці обставини як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) в розумінні цього розділу договору; винятки можуть становити лише істотні зміни об`єктивних обставин під час дії воєнного стану, які можуть вплинути на виконання цього договору, зокрема: збої в роботі платіжних систем, що унеможливлює вчасне перерахування коштів; прийняття нормативно-правових актів органами державної влади або місцевого самоврядування, які впливають на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору; критичне пошкодження об`єктів інфраструктури (доріг, складів), що впливає на строки та умови виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, тощо; у разі настання таких обставин, сторони діють відповідно до положень п.10.6 договору та без застосування положень п.10.7 договору.
Пунктом 10.4 договору передбачено, що при настанні надзвичайних та невідворотних форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема тих, які передбачені в частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», які об`єктивно унеможливлюють повне або часткове виконання сторонами зобов`язань, передбачених умовами договору, строк виконання таких зобов`язань може бути відкладений на час, протягом якого діятимуть такі обставини, за умови, якщо сторони не знайдуть інших прийнятних альтернативних способів виконання таких зобов`язань, як це передбачено п.10.6 договору.
В силу п.п.10.6,10.7 договору у разі настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) сторона, яка підпала під їх дію, має негайно упродовж 3 робочих днів повідомити про це іншу сторону у письмовій формі) (на електронну пошту, що зазначена в розділі 12 цього Договору; одночасно з цим відповідне повідомлення дублюється та направляється в паперовій формі на фактичну адресу, що зазначена в договорі); якщо сторона, яка підпала під дію форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), протягом 5 робочих днів з моменту їх настання не знайшла інших можливостей виконувати свої зобов`язання за цим договором, вона повинна підтвердити факт виникнення/існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідним документом, виданим торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим органом (особою) країни (місцевості), де виникли/існували форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили); такий документ надається іншій стороні протягом 10 робочих днів з дня виникнення таких обставин у порядку, зазначеному у п.10.6 договору.
Відповідно до п.13.1 договору він вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами та діє протягом строку, вказаного в специфікації.

Додатком №1 до договору (далі за текстом - додаток №1) сторони визначили найменування, інформацію про технічні характеристики, кількість та ціну товару (продукції), що постачається за договором, а саме: олива моторна для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3, ГОСТ 25770-83 - 150т загальною вартістю 26 262 000,00 грн з ПДВ.
Згідно з п.п.4,5 додатку №1 оплата вартості поставленого товару здійснюється замовником подекадно, а саме протягом 10 банківських днів з дня наступного за декадою, протягом якої поставлено товар, на підставі підписаних сторонами та отримувачем відповідних актів приймання товару; строк поставки товару - до 31.03.2024.

12.03.2024 позивач на електронну адресу відповідача направив заявку на поставку №000126, у якій визначив кількість товару, отримувача та його місцезнаходження, об`єм та строк поставки.

19.04.2024 сторонами укладено додаткову угоду №1, якою змінено п.5 додатку №1, та визначено новий строк поставки товару - до 30.04.2024.

В якості доказів направлення вказаної заявки відповідачу, позивач надав скріншот направлення її на електронну адресу, яка зазначена у розділі 15 договору як офіційний засіб зв`язку з відповідачем - «n.liakhova@arian-trade.com.ua».

З матеріалів справи вбачається, що на виконання взятих на себе зобов`язань відповідач поставив товар на загальну суму 14 018 480,52 грн з ПДВ, який прийнятий уповноваженими на отримання такого товару особами, повноваження яких діяти від імені позивача не оспорюються, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, а саме від:
- №69/69 від 09.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_1 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 10т на суму 1 750 800,00 грн з ПДВ;
- №104 від 10.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_2 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 15т на суму 2 626 200,00 грн з ПДВ;
- №82 від 10.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_3 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 8т на суму 1 400 640,00 грн з ПДВ;
- №185/ВВЗ-2 «Д» від 10.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_4 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 5т на суму 875 400,00 грн з ПДВ;
- №38 від 10.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_5 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 2,069т на суму 362 240,52 грн з ПДВ;
- №56 від 14.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_5 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 10т на суму 1 750 800,00 грн з ПДВ;
- №68 від 17.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_6 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 5т на суму 875 400,00 грн з ПДВ;
- №208 від 18.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_7 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 5т на суму 875 400,00 грн з ПДВ;
- №69 від 18.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_8 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 10т на суму 1 750 800,00 грн з ПДВ;
- №176 від 22.05.2024 щодо передачі військовій частині НОМЕР_9 оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83 у кількості 10т на суму 1 750 800,00 грн з ПДВ.
Відповідно до претензії №2165/2344 від 13.06.2024 позивач вимагав від відповідача сплатити штрафні санкції у розмірі 963 544,03 грн через порушення строку поставки товару. В якості доказів її направлення 14.06.2024 відповідачу, позивач надав скріншот направлення її на електронну адресу, яка зазначена у розділі 15 договору як офіційний засіб зв`язку з відповідачем: «n.liakhova@arian-trade.com.ua».

Крім того, 07.07.2025 позивач направив на електронну адресу відповідача уточнення №2165/4680/06-2025 від 07.07.2025 до претензії, що подано у зв`язку з виявленою опискою в розрахунку, що є додатком до претензії №2165/2344 від 13.06.2024. В уточненій вимозі позивач вимагав від відповідача сплатити штрафні санкції у розмірі 967 921,03грн. В якості доказів її направлення відповідачу позивач надав скріншот направлення її на електронну адресу, яка зазначена у розділі 15 договору як офіційний засіб зв`язку з відповідачем: «n.liakhova@arian-trade.com.ua». 

Підставою звернення позивача з даним позовом є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, за порушення зобов`язання з поставки товару у встановлений договором строк.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як слідує зі змісту державного контракту на поставку (закупівлю) товарів №14/02-24-ПММ від 09.02.2024, останній за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.
Згідно з статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Враховуючи умови договору, відповідач мав здійснити поставку товару - оливи моторної для швидкохідних дизелів транспортних машин М-16ИХП-3 ГОСТ 25770-83, у строк, встановлений п.5 додатку №1, - до 30.04.2024, однак, допустив порушення вказаного зобов`язання, прострочивши поставку товару, переданого за актами приймання-передачі від:
- 09.05.2024 №69/69 на 9 днів;
- 10.05.2024 №104 на 10 днів;
- 10.05.2024 №82 на 10 днів;
- 10.05.2024 №185/ВВЗ-2 «Д» на 10 днів;
- 10.05.2024 №38 на 10 днів;
- 14.05.2024 №56 на 14 днів;
- 17.05.2024 №68 на 17 днів;
- 18.05.2024 №208 на 18 днів;
- 18.05.2024 №69 на 18 днів;
- 22.05.2024 №176 на 22 дня.

Оскільки відповідач виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару з порушенням встановленого строку, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання. 

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Момент виконання обов`язку продавця передати товар визначено статтею 664 Цивільного кодексу України, згідно з якою обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
У розумінні положень частини 2 статі 664 Цивільного кодексу України товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо: у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці; покупець поінформований про те, що товар готовий до передання. При цьому, товар повинен бути відповідним чином ідентифікований.
Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем було поставлено позивачу товар з порушенням погодженого сторонами строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.8.2 договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 % від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни непереданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі; пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання; за порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено; при цьому, відібрані зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Розрахунок пені за поставку товару з порушенням строку, визначеного договором, здійснено позивачем вірно - з урахуванням ціни товару, що поставлений з простроченням, періоду прострочення, встановленого договором розміру пені, отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 967 921,03 грн пені за загальний період з 01.05.2024 по 22.05.2024 є законними та обгрунтованими. 

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що розмір пені, який заявлений до стягнення з відповідача підлягає зменшенню та зменшив розмір пені на 50% до 483 960,52 грн, що і стало підставою для апеляційного оскарження з боку позивача.

Щодо вимог відповідача про зменшення розміру пені, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.
При застосуванні ст. 551 ЦК України Верховний Суд враховує сталу судову практику та усталені правові висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права. Відповідно до зазначених висновків, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.02.2020 № 924/414/19, від 22.03.2021 у справі № 912/684/19, від 22.03.2021 у справі № 925/604/18, від 08.05.2018 № 924/709/17.

Колегія суддів зауважує, що застосоване у ч. 3 ст. 551 ЦК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Водночас, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18 від 21.11.2019 зі справи № 916/553/19).

Надаючи правову оцінку клопотанню відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі не встановлено заподіяння позивачу збитків у певному конкретному розмірі у зв`язку з порушенням відповідачем таких зобов`язань і розмір таких збитків є таким, що дорівнює або перевищує розміру нарахованої пені, також, позивач не посилався на понесення ним збитків через неналежне виконання відповідачем зобов`язання з недопоставки товару в установлений договором строк.

Крім того, суд першої інстанції надав оцінку запереченням позивача та вказав, що позивачу не можуть бути нанесенні збитки через неналежне виконання відповідачем зобов`язань, оскільки приймання товару здійснювалось безпосередньо певними військовими формуваннями - отримувачами такого товару. Договір укладений сторонами та таким договором визначенні їх взаємні права та обов`язків. При цьому, визначена сторонами умова договору, про те, що товар за договором отримують треті особи, а не безпосередньо позивач є особливістю такого договору, що сприяє оперативному отриманню такими військовими формуваннями паливно-мастильних матеріалів та зменшує витрати позивача, які він міг би понести, у разі якщо б самостійно доставляв такий товар військовим формуванням після його отримання від відповідача. У даній справі відсутні факти звернення відповідних військових формувань з претензіями до позивача щодо не забезпечення відповідними паливно-мастильними матеріалами, настання у зв`язку із цим негативних наслідків для них тощо.
Колегією суддів встановлено, що на виконання умов державного контракту відповідачем здійснено поставку позивачу всього обсягу замовленого ним за договором товару, а з боку позивача відсутні претензії щодо якості й комплектності поставленого товару. Прострочення відповідача є незначним.

Суд першої інстанції вірно враховував скрутний фінансовий стан ТОВ ЗТМ «АРІАН», що підтверджується відповідним звітом про фінансові результати Товариства, ступінь виконання Товариством своїх зобов`язань за договором, а також зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших негативних наслідків через незначне прострочення виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, враховуючи економічну ситуацію та воєнний стан в Україні, та військову спрямованість господарської діяльності ТОВ «ЗТМ «АРІАН», виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги баланс інтересів обох сторін ухвалив справедливе рішення, оскільки, доводи відповідача щодо зменшення розміру пені на 50% є обґрунтованими.

Тому, наведені доводи апеляційної скарги є неспроможними, а судом першої інстанції у повному обсязі досліджені, оцінені з правового боку, як доводи та аргументи позивача, так і відповідача.
Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).
У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2025 у справі №911/2234/25 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Державного підприємством Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2025 у справі №911/2234/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2025 у справі №911/2234/25 - залинити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
4. Матеріали справи №911/2234/25 повернути до суду першої інстанції.
Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2026.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 (двадцяти) днів до Верховного Суду відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна 

Судді А.І. Тищенко

Р.М. Колесник