РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/5094/25 
29 квітня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області
в складі судді Снітчук Р.М.
за участі секретаря Ажнюк О.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2019 року у справі № 564/1514/19 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно. 
Просила визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, визначивши їх в розмірі 1\3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 5000 грн. на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу за мобілізацією, отримує грошове забезпечення військовослужбовця, має у власності та оренді земельні ділянки, його дохід підвищився та значно покращилося матеріальне становище. 
Розмір аліментів, які стягуються з відповідача, є недостатнім для належного утримання дітей.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 
У відзиві на позовну заяву відповідач просив у задоволенні позову відмовити. При цьому вказав, що покликання позивача на покращення його матеріального становища є безпідставним. Із березня 2022 року він перебуває на військовій службі, є учасником бойових дій. 01.04.2024 під час проходження військової служби отримав поранення та захворювання, що пов`язані з військовою службою. Внаслідок чого був неодноразово госпіталізований та проходив тривалу відновлювальну реабілітацію у період із 10.05.2024 до 16.12.2025. На даний час продовжує проходити реабілітацію та грошове забезпечення не отримує. Належні йому земельні ділянки використовуються для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі не має, потребує коштів на лікування. 
У відповіді на відзив представник позивача вказав, що покликання відповідача на погіршення стану здоров`я, проходження тривалого лікування та реабілітації не вказують на неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. У період непрацездатності за військовослужбовцем зберігається виплата грошового забезпечення та зміна способу сплати аліментів відповідає якнайкращим інтересам неповнолітніх дітей, які мають пріоритетне значення. 
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають до задоволення частково.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до заочного рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2019 року у справі №564/1514/19 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно. 
Згідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 41 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 180 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частина 1 ст. 80 ЦПК України вказує на те, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ході розгляду справи встановлено, що відповідач з 06.03.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, що підтверджується заявою військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2026, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №194 від 10.07.2024. 
У період 2022 – 2024 років відповідач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, є учасником бойових дій, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 , посвідченням серії НОМЕР_2 .
Із довідки про доходи від 18.03.2026 вбачається, що у період 2024 року, січня - травня 2025 року відповідач отримував грошове забезпечення та його дохід був стабільним та регулярним, що також підтверджується реєстром застрахованих осіб Пенсійного фонду України. 
01.04.2024 під час проходження військової служби відповідач отримав поранення та захворювання, що пов`язані з військовою службою. У період із 10.05.2024 до 16.12.2025 був неодноразово госпіталізований та проходив тривалу відновлювальну реабілітацію, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2024, довідкою ВЛК від 23.01.2025, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, епікризами, довідками про тимчасову непрацездатність, довідкою ВЛК від 14.01.2026, з якої вбачається, що ОСОБА_2 рекомендована відпустка на 30 календарних днів для продовження лікування.
Відповідно до ч. 1, ч. 9 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону.
Згідно ч. 11 ст. 10-1 цього ж Закону військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. 
Із довідки ВЛК військової частини НОМЕР_3 від 23.01.2025 вбачається, що відповідач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Таким чином встановлено, що відповідач на даний час із військової служби не звільнений, має регулярний дохід та має можливість сплачувати аліменти в розімір 1/3 частки від його заробтку (доходу) щомісячно. 
З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно від 19.11.2025 вбачається, що відповідач є власником земельних ділянок за кадастровими номерами: 5623486901:01:001:0078, 5623486901:01:001:0089.
Суд вважає, що наведені вище обставини є підставою для зміни способу стягнення аліментів, визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. 
При цьому суд також враховує те, що відповідач інших осіб на своєму утриманні не має, доказів протилежного суду не надав. 
Також суд звертає увагу на те, що визначення способу стягнення аліментів належить саме стягувачу аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Присудження аліментів у частці від доходу залежать виключно від волевиявлення одержувача та пов`язується з його диспозитивним правом на вибір способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) та не пов`язується позицією сторони, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Платник аліментів не може впливати на спосіб їх стягнення. Його правові можливості обмежуються правом вимагати зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення.
Враховуючи викладене, суд вважає за вірне змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх у частці від заробітку (доходу) відповідача, в розмірі 1\3 частки щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
При цьому позовну вимогу про визначення аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 5000 грн. на кожну дитину, суд вважає такою, що не грунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вирішуючи вказаний спір, суд враховує інтереси дітей, рівність обов`язку матері та батька по їх утриманню, а також необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дітей та вважає, що саме такий розмір аліментів буде забезпечувати їх нормальний духовний та фізичний розвиток.
За правилами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в той же час ст. 192 СК України, якою регулюються правовідносини щодо зміни розміру аліментів, не містить норми про те, що зміна розміру аліментів присуджується з дати звернення до суду із зазначеним позовом.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи викладене, підстави для зміни способу стягнення аліментів з дня звернення позивача до суду, чи з інших дат, зазначених нею у додаткових поясненнях від 26.02.2024 року, відсутні.
Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, який на час звернення із вказаним позовом становив 1211 грн. 20 коп. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 41, 180-182, 192 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 10 - 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів – задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2019 року № 564/1514/19 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити їх та стягувати в розмірі 1\3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач – ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач – ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повний текст рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя: Р. М. Снітчук