ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/222/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., за участю секретаря судового засідання Феденько Н. М., учасника справи: начальника юридичного відділу Бурштинської міської ради Червак Н.С. (самопредставництво позивача), розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/222/26 за позовом Бурштинської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" про стягнення 1 146 153,46 грн.

Суть спору. 
Бурштинська міська рада звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" про стягнення 1 146 153,46 грн, з яких: 1 029 068,64 грн - неодержаний дохід у вигляді земельного податку, 30 872,06 грн - три проценти річних, 86 212,76 грн - інфляційні втрати.
Стислий виклад позиції позивача.
Позовні вимоги мотивовано тим, що, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський", у порушення вимог податкового законодавства, не сплатило земельний податок за період з 2023 по 2025 року за користування земельними ділянками, внаслідок чого утворився борг в сумі 1 029 068,64 грн. 
Позивач зазначає, що у випадку використання земельної ділянки орган місцевого самоврядування може захистити своє право на компенсацію вартості недоотриманих коштів в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати. 
Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі також - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.
Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.
Для розгляду цієї справи було визначено суддю Максимів Т.В. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2026).
Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.02.2026, суд задовольнив заяву про самовідвід судді Максимів Т.В., що унеможливлює розгляд суддею справи № 909/222/26.
За наведеного, відповідно до приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 909/222/26 та визначено для розгляду справи суддю Горпинюка І.Є. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026).
Ухвалою суду від 03.03.2026 позовну заяву Бурштинської міської ради (№ 309/02-28 від 18.02.2026, вх. № 1553/26 від 23.02.2026) залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.
16.03.2026 до суду, засобами поштового зв`язку, від позивача, на виконання вимог зазначеної вище ухвали, у строк, встановлений судом, надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (№ 470/02-28 від 12.03.2026, вх. № 4724/26 від 16.03.2026), згідно якої усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/222/26; суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 17.04.2026. Суд встановив сторонам строки на подання суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 23.03.2026 в електронній формі доставлена позивачу в його електронний кабінет 23.03.2026. 
Оскільки відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет у підсистемі (модулі) ЄСІТС, копію ухвали від 23.03.2026 про відкриття провадження у справі суд надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Поштове відправлення № R067128666130, яким суд направляв позивачу копію ухвали від 23.03.2026 про відкриття провадження у справі повернулося до суду.
В підготовче засідання 17.04.2026 учасники справи не з`явилися, відтак суд відклав підготовче засідання на 15.05.2026, з урахуванням часу, необхідного на повідомлення відповідача про дату, час і місце підготовчого засідання поштовим зв`язком.
В підготовчому засіданні 15.05.2026 взяла участь начальниця юридичного відділу Бурштинської міської ради Червак Н.С. (самопредставництво позивача). Відповідач свою участь в підготовчому засіданні 15.05.2026 не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату час та місце підготовчого засідання ухвалою повідомленням від 17.04.2026.
Поштове відправлення № R067153142723, яким суд направляв копію ухвали-повідомлення від 17.04.2026 відповідачу, повернуто підприємством поштового зв`язку АТ "Укрпошта" без вручення відповідачу. За даними трекінгу відправлень на вебсайті АТ “Укрпошта” причиною повернення поштового відправлення відправнику зазначено: закінчення встановленого терміну зберігання.
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії суд направив стороні за належною адресою, тобто адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою реєстрації, вказаною в Єдиному державному демографічному реєстрі чи повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає. Відповідач сам, у власних інтересах, повинен забезпечити належне приймання кореспонденції, яка направляється на його адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).
У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином, у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання у справі 15.05.2026.
Оскільки відповідач не подавав суду жодних клопотань, не повідомив поважності причин неявки в підготовче засідання 15.05.2026, суд провів підготовче засідання 15.05.2026 у відсутності відповідача.
В підготовчому засіданні 15.05.2026 суд вирішив передбачені законом завдання підготовчого провадження та ухвалою, яка занесена до протоколу судового засідання № 6438815 від 15.05.2026, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 17.06.2026 об 11:30 год.
12.06.2026 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо уточнення розрахунків недоотриманих позивачем коштів. До пояснень додано заяву про долучення доказів та уточнення розрахунку розміру позовних вимог та копії: уточненої інформації про нарахування ТОВ “Рибгосп Бурштинський” недоотриманих коштів у вигляді земельного податку за земельні ділянки 4,7995 га, 0,5208 га, 44,4951 га за період 2023-2025 років; запиту Бурштинської міської ради від 27.05.2026 № 1031/02-29 на отримання публічної інформації; листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 03.06.2026 № 0-9-0.10-3218.0.2-26 “Про надання інформації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки”; рішення Бурштинської міської ради від 29.06.2021 № 05/14-21.
17.06.2026 в судовому засіданні з розгляду справи по суті взяла участь начальниця юридичного відділу Бурштинської міської ради Червак Н.С. (самопредставництво позивача). Відповідач свою участь в розгляді справи по суті 17.06.2026 не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату час та місце розгляду справи ухвалою повідомленням від 15.05.2026.
У зв`язку з тим, що у відповідача відсутній зареєстрований електронний кабінет у підсистемі (модулі) ЄСІТС, копію ухвали повідомлення про судове засідання від 15.05.2026 суд надіслав відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Копію ухвали направлено відповідачу завчасно - 19.05.2026, враховуючи дату розгляду справи 17.06.2026.
Однак поштове відправлення № R067175320528, яким суд направляв відповідачу копію ухвали повідомлення про судове засідання від 15.05.2026, повернуто підприємством поштового зв`язку АТ “Укрпошта” з причини “адресат відсутній” (дата календарного штемпеля відділення зв`язку в м. Бурштин за місцезнаходженням відповідача - 03.06.2026).
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії суд направив стороні за належною адресою, тобто адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою реєстрації, вказаною в Єдиному державному демографічному реєстрі чи повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає. Відповідач сам, у власних інтересах, повинен забезпечити належне приймання кореспонденції, яка направляється на його адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).
У контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином, у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи 17.06.2026.
Оскільки відповідач не подавав суду жодних клопотань, не повідомляв поважності причин неявки в судове засідання 17.06.2026, уже втретє не з`явився за викликом суду у даній справі, суд розглянув справу у відсутності відповідача.
У судовому засіданні 17.06.2026 суд постановив ухвалу, якою залишив без розгляду додаткові пояснення у справі позивача від 12.06.2026 (вх. № 11201/26 від 12.06.2026) та заяву про долучення доказів та уточнення розрахунку позовних вимог. Суд виходив з того, що у відповідності до ч. 5 статті 161 ГПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним. У даній справі суд не надавав позивачу дозволу на подання додаткових пояснень. Крім того, додаткові пояснення стосуються уточнення розрахунку недоотриманих коштів земельного податку, які становлять предмет позовних вимог. Однак відповідно до п. 2 ч. 2 статті 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. У даній справі підготовче провадження було закрите 15.05.2026, у цей же ж день закінчено підготовче засідання, а тому зміна розміру позовних вимог шляхом уточнення розрахунку станом на 12.06.2026 неможлива внаслідок закінчення процесуального строку на вчинення таких дій.
Щодо заяви про долучення доказів та уточнення розрахунку розміру позовних вимог, то частинами 2, 4, 5 статті 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Позивачем не обґрунтовано чому додані до письмових пояснень від 12.06.2026 та заяви докази не могли бути подані разом з позовною заявою. При цьому, із запитом на отримання публічної інформації Бурштинська міська рада звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області лише 27.05.2026, тобто після закриття підготовчого провадження у справі. За наслідками розгляду запиту, Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області надано лист від 03.06.2026 № 0-9-0.10-3218.0.2-26 “Про надання інформації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки”. Уточнену інформацію за вих. № 56 від 08.06.2026 складено начальником земельно-екологічного відділу, тобто структурним підрозділом самого позивача. Позивачем не обґрунтовано, чому зазначені дії (направлення запиту, отримання відповіді, складання уточненої інформації) не могли бути вчинені перед пред`явленням позову, або чому у позовній заяві не було повідомлено суд в порядку ч. 4 статті 80 ГПК України, що відповідні докази не можуть бути подані разом з позовною заявою і будуть подані пізніше. Щодо рішення Бурштинської міської ради від 29.06.2021 № 05/14-21, то дане рішення було прийняте самим позивачем, а отже так само могло бути подано разом з позовною заявою.
Суд враховує також і те, що позивач не просить суд про поновлення пропущених процесуальних строків, і не обґрунтовує поважних причин їх пропуску.
Згідно з ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, cуд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поновлення процесуального строку являє собою визнання судом дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними.
За змістом ст. 119 ГПК України поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки додаткові пояснення позивача від 12.06.2026, заяву про долучення доказів та уточнення розрахунку розміру позовних вимог подано поза межами процесуальних строків, не обґрунтовано поважності причин пропуску строків, не заявлено клопотання про їх поновлення, то такі суд залишив без розгляду.
17.06.2026 суд заслухав вступне слово начальниці юридичного відділу Бурштинської міської ради Червак Н.С., дослідив письмові докази, заслухав виступ начальниці юридичного відділу Бурштинської міської ради Червак Н.С. в судових дебатах, після чого оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення. В судовому засіданні 17.06.2026 суд проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.
Предметом доказування у даній справі є обставини фактичного користування земельною ділянкою, коштів, які мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов у цивільно-правових відносинах користування земельною ділянкою, що безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки), періоду користування земельною ділянкою без належної правової підстави.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, заслухавши представників сторін, які з`явились в судове засідання, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, з дотриманням принципів господарського судочинства, а також виходячи з критеріїв оцінки доказів, наданих суду учасниками справи, з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд встановив таке.
25.02.2014 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області (орендодавець), та ТОВ "Рибгосп Бурштинський" (орендар) уклали та посвідчили нотаріально договір оренди №09/14 цілісного майнового комплексу Державного підприємства Рибне господарство "Галицький", за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс Державного підприємства Рибне господарство "Галицький" (ідентифікаційний код 25570201), що розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, м. Бурштин, вул. Л. Українки, 12, вартість якого становить 2 968 169,00 грн, у т.ч.: основні засоби та інші необоротні активи (без капітальних інвестицій) 2 953 040,00 грн; капітальні інвестиції (незавершене будівництво) - 15 129,00 грн (п. 1.1.).
Також умовами договору оренди сторони погодили, що:
- цей договір є підставою для виникнення у разі приватизації ЦМК пріоритетних прав Орендаря на довгострокову оренду земельної (их) ділянки (нок), на якій (яких розміщене Підприємство, з наступним викупом цієї ділянки відповідно до законодавства (п. 1.2);
- після укладення цього Договору, Орендар приєднує орендоване майно до свого майна в установленому порядку (п. 1.3);
- орендар виступає правонаступником усіх прав та обов`язків ДП Рибне господарство «Галицький», цілісний майновий комплекс якого передається в оренду (п.1.4);
- майно цілісного майнового комплексу, переданого в оренду, враховується окремо від іншого майна орендаря, на балансі з зазначенням того, що це майно є орендованим ( п. 1.5);
- майно передається в оренду з метою ведення рибного господарства ( п.1.6);
- Орендар відповідно до вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України протягом 6-ти місяців з дня підписання цього Договору оренди зобов`язаний самостійно вирішити питання користування земельною ділянкою та водним дзеркалом, шляхом укладення договору на використання земель водного фонду та договору на право користування водними об`єктами. В 3-х денний термін з дати укладення зазначених договорів надати їх копії Орендодавцю (п. 5.6).
Договір оренди укладено на строк до 24.02.2024.
Майно цілісного майнового комплексу було передано орендареві в строкове платне користування по акту №1 приймання-передачі державного майна від 25.02.2014.
Наказом Державного агентства рибного господарства України №77 від 27.02.2014 припинено діяльність державного підприємства Рибне господарство "Галицький" шляхом його реорганізації через приєднання до ТОВ "Рибгосп Бурштинський" як орендаря цілісного майнового комплексу ДП Рибне господарство "Галицький" (п. 1). ТОВ "Рибгосп Бурштинський" визнано правонаступником майнових прав та обов`язків ДП Рибне господарство "Галицький" (п. 5).
Згідно з Державним актом на право постійного користування землею № ІІ-ІФ №000606 від 02.04.1996, виданим Бурштинською селищною радою відповідно до її ж рішення від 08.05.1994, Рибгоспу “Галицький” передано на праві постійного користування для виробничої діяльності земельні ділянки площею 4,79946 га та 0,5367 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 7.
Згідно з Державним актом на право постійного користування землею № ІІ-ІФ №000607 від 10.05.2000, виданим Коростовичівською сільською радою відповідно до її ж рішення від 10.10.1995, Рибгоспу “Галицький” передано на праві постійного користування для виробничої діяльності земельну ділянку площею 460104,99 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2.
Розпорядженням від 15.02.2017 № 68 Івано-Франківська обласна державна адміністрація, розглянувши клопотання ТОВ “Рибгосп Бурштинський” від 14.12.2016 № 37, від 14.12.2016 № 38 та від 24.01.2017 № 13, беручи до уваги договір оренди цілісного майнового комплексу від 25.02.2014 № 09/14, надала Товариству з обмеженою відповідальністю “Рибгосп Бурштинський” дозвіл на розроблення, з урахуванням державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 4,79946 га та орієнтовною площею 0,5367 га (категорія земель державної власності: землі водного фонду), що розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, м. Бурштин, вул. Л Українки, 12 (Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 000606 від 02.04.1996 року) та земельної ділянки орієнтовною площею 46,010499 га (категорія земель державної власності: землі водного фонду), що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, Коростовичівська сільська рада, с. Куропатники (за межами населеного пункту) (Державний акт на право постійного користування землею серія ІІ -ІФ №000606 від 10.05.2000 року), з метою подальшої передачі вказаних земельних ділянок Товариству в оренду для обслуговування цілісного майнового комплексу для рибогосподарських потреб (цілей аквакультури).
Як зазначає позивач у позовній заяві, і підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2021 по справі № 909/1098/20, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2021, суд, зокрема, вирішив розірвати договір оренди № 09/14 від 25.02.2014, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю Рибгосп Бурштинський; стягнути з ТОВ Рибгосп Бурштинський на рахунок УК у Галицькому районі/м. Бурштин орендну плату в сумі 663 284,70 грн, пеню в сумі 52 323,12 грн, штраф в сумі 66 328,47 грн, інфляційні втрати в сумі 37 532,50 грн. Вказаним рішенням суд встановив факт неналежного виконання ТОВ Рибгосп Бурштинський зобов`язань зі сплати орендної плати за період травень-листопад 2020 року в сумі 663 284,70 грн, тобто понад три місяці, у зв`язку з чим прийшов до висновку про розірвання в судовому порядку договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Рибне господарство “Галицький” № 09/14 від 25.02.2014.
Згідно з наказом Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 01 серпня 2022 року № 228 вказано: Державному підприємству “Акварерсурси” до 12 серпня 2022 року передати державному підприємству “Укрриба” документи (інвентаризаційні описи та ін.), що стосуються цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства “Рибне господарство “Галицький” (далі - майновий комплекс) (п. 1); Державному підприємству “Укрриба” прийняти на баланс майновий комплекс, що повертається з оренди, за даними останньої інвентаризації майна (п. 2); закріпити на праві господарського відання за державним підприємством “Укрриба” майновий комплекс, зазначений у пункті 2 цього наказу (п. 3).
Підставою прийняття зазначеного наказу зазначається також і спільний наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях та Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 16.03.2022 № 100/68 “Про повернення з оренди цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства “Рибне господарство “Галицький”.
У листі від 12.06.2023 № 3-10.2-7/3279-23 Державне агентство меліорації та рибного господарства України (Держрибагентство), адресованому Бурштинській міській раді Івано-Франківської області, підтверджується, що згідно з наказом Держрибагентства від 01.08.2022 № 228 майновий комплекс колишнього державного підприємства “Рибне господарство “Галицький” передано на баланс Державному підприємству “Укрриба” та закріплено за ним на праві господарського відання.
Одночасно у листі вказано, що земельні ділянки площею 0,5208 га (кадастровий номер 2621210300:01:002:0542), площею 4,7995 га (кадастровий номер 2621210300:01:002:0543) місцерозташування: Івано-Франківська обл., м. Бурштин, вул. Л. Українки, 12 та земельна ділянка площею 44,4951 га (кадастровий номер 2621284500:08:001:0002), місцерозташування: Івано-Франківська обл., Галицький р-н, с. Куропатники, на баланс Державного підприємства “Укрриба” не передавались. 
Предметом позовних вимог є стягнення недоотриманих позивачем сум земельного податку в період 2023-2025 років в розмірі 1 029 068,64, грн за земельні ділянки для рибогосподарських потреб (КВЦПЗ 10.07) в м. Бурштин та с. Куропатники, які перебувають у постійному користуванні ТОВ “Рибгосп Бурштинський”, зокрема земельна ділянка площею 4,7995 га, земельна ділянка площею 0,5208 га та земельна ділянка площею 44,4951 га, а також нараховані на суму заборгованості 3% річних (30 872,06 грн) та інфляційні втрати (86 212,76 грн).
Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.
В основі даного спору лежать правовідносини щодо плати за землю у формі земельного податку. Позивач правовою підставою задоволення його вимог зазначає положення статті 1212 ЦК України, покликаючись, що відповідач за його рахунок безпідставно зберіг кошти, які мав сплатити у вигляді земельного податку за користування земельними ділянками.
Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно зі статтею 265 Податкового кодексу України плата за землю є складовою податку на майно.
Статтею 10 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно є місцевим податком. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
За приписами підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляться у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Стаття 269 Податкового кодексу України розрізняє платників плати за землю: 1) платники земельного податку: (власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; 2) платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України врегульовано, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. 
У відповідності до частини другої статті 92 Земельного кодексу України, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:
а) органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, державні та комунальні некомерційні товариства;
в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;
г) господарське товариство, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", акціонерне товариство, утворене відповідно до Закону України "Про акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", господарське товариство, у статутному капіталі якого 100 відсотків акцій (часток) належать державі, утворене шляхом перетворення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України";
ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;
д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;
е) оператор газотранспортної системи, оператор газосховища та оператор системи передачі;
є) господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності";
ж) акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", утворене відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України";
з) господарські товариства, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток) належать державі та функції з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі яких здійснює Міністерство оборони України.
Відповідач ТОВ “Рибгосп Бурштинський” не належить до жодної із категорій осіб, яким відповідно до положень ч. 2 статті 92 Земельного кодексу України може передаватись земельна ділянка на праві постійного користування.
Разом з тим, п. 6 розділу Х “Перехідні положення” Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. 
У рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, Конституційний суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: 
- пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; 
- пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. 
На думку позивача, відповідач, як правонаступник Державного підприємства “Рибне господарство “Галицький” є землекористувачем, на праві постійного користування, земельних ділянок площею 4,7995 га (кадастровий номер 2621210300:01:002:0543), площею 0,5208 га (кадастровий номер 2621210300:01:002:0542) та площею 44,4951 га (кадастровий номер 2621284500:08:001:0002), щодо яких Державному підприємству “Рибне господарство “Галицький” було оформлено державні акти на право постійного користування землею (ІІ-ІФ № 000606 та ІІ-ІФ № 000607), а відповідачу 15.02.2017 року, як орендарю цілісного майнового комплексу, надано дозвіл на розроблення документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою подальшої передачі земельних ділянок в оренду для обслуговування цілісного майнового комплексу для рибогосподарських потреб (цілей аквакультури) (розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 15.02.2017 № 68). Як землекористувач відповідач був зобов`язаний у 2023-2025 роках сплачувати земельний податок.
Суд з такими доводами позову не може погодитись виходячи з наступного.
Як встановлено судом, договори оренди щодо зазначених земельних ділянок не укладались.
На земельних ділянках розташоване нерухоме майно, а саме - цілісний майновий комплекс колишнього державного підприємства Рибне господарство “Галицький”. Саме у зв`язку з тим, що відповідач був орендарем зазначеного цілісного майнового комплексу, йому розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 15.02.2017 № 68 надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо вказаних земельних ділянок, з метою подальшої передачі їх в оренду для обслуговування цілісного майнового комплексу.
Однак, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.05.2021 у справі № 909/1098/20, договір оренди №09/14 від 25.02.2014, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" щодо користування цілісним майновим комплексом Державного підприємства Рибне господарство "Галицький" розірвано. Рішення набрало законної сили 01.11.2021. 
В подальшому, наказом Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 01.08.2022, зазначений майновий комплекс закріплено на праві господарського відання за державним підприємством “Укрриба”.
Як передбачено статтею 136 Господарського кодексу України, в редакції, що діяла на 01.08.2022, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. 
У відповідності до ч. 5 статті 120 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на 01.08.2022, у разі переходу права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва державної власності, що розміщений на земельній ділянці державної власності, яка перебуває у постійному користуванні попереднього суб`єкта права оперативного управління, господарського відання на такий об`єкт, право постійного користування земельною ділянкою переходить особі, до якої перейшло право оперативного управління, господарського відання на такий об`єкт, крім випадків, коли на земельній ділянці розміщені інші об`єкти нерухомого майна. 
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 3 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).
Оскільки договір оренди №09/14 від 25.02.2014, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" щодо оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства Рибне господарство “Галицький” розірвано ще у 2021 році, вказаний ЦМК 01.08.2022 закріплено на праві господарського відання за ДП “Укрриба”, то в спірний період 2023-2025 років відповідач уже втратив права орендаря цілісного майнового комплексу, розташованого на земельних ділянках, не був фактичним користувачем земельної ділянки, а відповідно і не мав правових підстав у вказаний період використовувати земельні ділянки, на яких розташовано ЦМК.
Покликання позивача на те, що ТОВ “Рибгосп Бурштинський” є правонаступником державного підприємства Рибне господарство “Галицький”, а останньому було оформлено державні акти на право постійного користування землею ІІ-ІФ №000606 та ІІ-ІФ № 000607, то такі обставини також не підтверджують виникнення у відповідача права користування земельними ділянкам, з якого випливає обов`язок сплачувати земельний податок.
У відповідності до статті 14 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, чинної станом на 25.02.2014, припинення діяльності підприємства або його структурного підрозділу здійснюється шляхом його реорганізації через приєднання до орендаря, а структурного підрозділу - шляхом виділення з підприємства з наступним приєднанням до орендаря з дати видання про це відповідного наказу органу, уповноваженого управляти майном. Приєднання підприємства або його структурного підрозділу до орендаря здійснюється за відповідним рішенням органу управління орендаря.
Відтак, враховуючи передачу в оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства Рибне господарство “Галицький”, за договором оренди № 09/14 від 25.02.2014, дане державне підприємство припинене шляхом приєднання його до орендаря — ТОВ “Рибгосп Бурштинський”.
Однак, таке приєднання Державного підприємства Рибне господарство "Галицький" до ТОВ "Рибгосп Бурштинський" не мало наслідком набуття відповідачем, як орендарем цілісного майнового комплексу, права користування всіма земельними ділянками державного підприємства. Як уже зазначалось, відповідач (на відміну від державного підприємства Рибне господарство “Галицький”), згідно з положеннями статті 92 чинного Земельного кодексу України не є суб`єктом, який може набути право постійного користування землею. 
Відповідач не набув такого права до моменту набуття чинності Земельним кодексом України (01.01.2002), а тому і положення п. 6 розділу Х “Перехідні положення” Земельного кодексу України на відповідача не поширюються.
Умови договору оренди цілісного майнового комплексу Державного підприємства Рибне господарство "Галицький" № 09/14 від 25.02.2014 також не передбачали переходу до відповідача права постійного користування землею, а навпаки у п. 1.2, 5.6 договору визначали обов`язки відповідача самостійно вирішити питання користування земельною ділянкою та пріоритетне право на отримання землі в довгострокову оренду з наступним викупом у разі приватизації ЦМК.
Необхідно також зазначити, що позивачем не доведено, що земельні ділянки, щодо яких, за його розрахунками, відповідач не сплатив земельний податок, належать до комунальної власності, а отже відповідач безоплатно використовував його власність. Згідно з доданими до позовної заяви документами, цілісний майновий комплекс Державного підприємства Рибне господарство “Галицький” був та залишається державним майном, на даний час це майно закріплене на праві господарського відання за Державним підприємством “Укрриба”. 
Згідно з положеннями підпункту а) п. 4 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності” від 06.09.2012 № 5245-VI, у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності.
Позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував, що земельні ділянки є комунальною власністю.
Та обставина, що за нормами податкового та бюджетного законодавства земельний податок за зазначені земельні ділянки є надходженнями місцевого бюджету не спричиняє виникнення між сторонами відносин із безпідставного збереження коштів.
Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Усталеним у судовій практиці є підхід до орендної плати за землю, як платежу, що має подвійну правову природу, а саме одночасно платежу за договором оренди та формою плати за землю (як загальнодержавного податку на нерухоме майно).
Однак, у даному випадку позивач заявив вимогу про стягнення, як безпідставно збережених коштів, недоотриманих сум земельного податку, а не орендної плати за землю. 
Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п. 14.1.72 Податкового кодексу України). Земельний податок не є договірним платежем, не є умовою договору оренди, а є формою плати за землю, як податку на майно (п. 14.1.147 Податкового кодексу України).
Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. 
В той же час, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1 Цивільного кодексу України).
Правовий інститут збереження майна за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави належить до цивільного права і відповідні норми не застосовується до податкових правовідносин, зокрема відносин щодо сплати земельного податку. Органи державної влади чи місцевого самоврядування, які розпоряджаються бюджетними коштами, не вправі звертатись з позовами до платників податків про стягнення незадекларованих та/або несплачених податків на підставі статті 1212 ЦК України, адже відповідні спори виникають з податкових, а не цивільних правовідносин, і не регулюються нормами статті 1212 ЦК України.
Усталена судова практика розгляду господарськими судами спорів про стягнення сум безпідставно збережених коштів у вигляді розміру орендної плати у разі користування земельною ділянкою без укладення договору оренди землі на підставі статті 1212 ЦК України, зумовлена подвійною правовою природою орендної плати за землю, яка одночасно є платою за землю (різновид місцевого податку на майно) і договірним платежем за договором оренди. 
Однак земельний податок не носить такої подвійної правової природи, так як не є договірним платежем, а обов`язок сплати земельного податку визначається виключно податковим законодавством, без застосування до нього договірних інструментів.
Тому доводи позову про наявність у відповідача заборгованості зі сплати земельного податку жодним чином не можуть підтверджувати виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин із безпідставного збереження коштів, врегульованих статтею 1212 ЦК України.
Враховуючи, що відповідач протягом 2023-2025 років не користувався земельними ділянками, оскільки договір оренди цілісного майнового комплексу розірвано ще у 2021 році, а ЦМК у 2022 році передано на праві господарського відання ДП "Укрриба", земельні ділянки не належать відповідачу на праві постійного користування, не доведено, що такі земельні ділянки є комунальною власністю, суми не сплаченого земельного податку не є безпідставно збереженими коштами відповідача, а за наявності правових підстав є заборгованістю, стягнення якої регулюється податковим законодавством, то позов є необґрунтованим і в його задоволенні суд відмовляє.
Оскільки позивач не довів безпідставного збереження коштів відповідачем за його рахунок, то не підлягають до задоволення також і позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 123 ГПК України).
За подання позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 17 192,30 грн, тобто в передбаченому законом розмірі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 17 192,30 грн покладаються на позивача.
В судовому засіданні 17.06.2026 суд проголосив скорочене рішення. Повний текст рішення складено 29.06.2026.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову Бурштинської міської ради (77111, Івано-Франківська обл., м. Бурштин, вул. Січових Стрільців, буд. 4, ідентифікаційний код юридичної особи: 04357466) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибгосп Бурштинський" (77111, Івано-Франківська обл., м. Бурштин, вул. Міцкевича, буд. 51, ідентифікаційний код юридичної особи: 38521540) про стягнення 1 146 153,46 грн.
Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 17 192,30 грн покласти на позивача. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Вебадреса, за якою можна знайти текст судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Горпинюк