П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року м. Київ

Справа № 378/1474/25
Провадження № 22-ц/824/5197/2026 

Резолютивна частина постанови оголошена 13 травня 2026 року
Повний текст постанови складено 14 травня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

сторони: заявник   ОСОБА_1 
заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , 
Міністерство оборони України, 

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , 
Ставищенський відділ Державної реєстрації актів 
цивільного стану у Білоцерківському районі Київської 
області Центрального міжрегіонального управління 
Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року, ухваленого у складі судді Марущак Н.М., -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подала заяву по оголошення фізичної особи померлою, у якій просила оголосити померлим військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , який зник безвісти за обставин, що загрожували йому смертю та дають обґрунтовані підстави припустити про ймовірну його загибель під час безпосередньої участі в бойових діях та виконання бойового завдання.
Заяву обґрунтовано тим, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її син ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією 25.02.2022 року  ІНФОРМАЦІЯ_3 , в подальшому зарахований до списків особового складу військової частини військової частини НОМЕР_1 .
25.09.2024 вона (заявниця) отримала сповіщення сім`ї про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку зі знищенням позиції підрозділу особовий склад, у складі якого перебував її син старший солдат ОСОБА_3 , був вимушений відійти до позицій НОМЕР_2 механізованого батальйону поблизу н.п. Вугледар Волноваського району Донецької області, після чого перестав виходити на зв`язок, його місцезнаходження невідоме. Тривають пошукові заходи.
За наслідком проведеного службового розслідування ОСОБА_3 вважається таким, що зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 р. за особливих обставин.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2024 р. № 5064 стрільця 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 , зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 270 від 24.09.2024, вважається таким, що зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 за особливих обставин під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України.
27.09.2024 pоку на підставі її (заявниці) заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 її сина ОСОБА_3 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Вугледар Волноваського району Донецької області.
Заявник просить суд оголосити померлим ОСОБА_3 , який загинув за особливих обставин при захисті Батьківщини в районі населеного пункту Вугледар Волноваського району Донецької області під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України у складі військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Датою його смерті вважати - ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцем смерті вважати місто Вугледар Волноваського району Донецької області.
Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено.
Оголошено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Ставище Ставищенського району Київської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , померлим під час виконання бойового завдання під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Ставище Ставищенського району Київської області, вважати ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Місцем смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Ставище Ставищенського район, Київської області, вважати місто Вугледар Волноваського району Донецької області.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, щонаявні підстави для застосування до спірних правовідносин ч 2 ст. 46 ЦК України та оголошення ОСОБА_3 померлим до спливу двох років від дня закінчення бойових дій, бо надані заявником докази з високою вірогідністю дають підставу стверджувати, що ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 під час виконання бойового завдання в районі м. Вугледар Волноваського району Донецької області. 
Не погоджуючись з рішенням суду Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази які можуть підтвердити факт смерті, а є факти лише зникнення безвісні.
Зазначає, що відповідно до ст. 46 ЦК України особа може бути оголошена померлою лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку але не раніше шести місяців.
Вказуває, що судом не було встановлено чи у м. Вугледар Донецької області бойові дії завершено та чи дана територія є окупованою.
23 січня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Кеба А.В. в якому вона просить рішення суду першої інстанції залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кеба А.В.заперечувала проти доводів апеляційної скарги.
Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 21.03.1985 pоку. Батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_2 (заінтересована особа) (а. с. 16).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2022 р. № 112 солдата по мобілізації ОСОБА_3 , зарахованого наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 05 травня 2022 року № 32-РС у розпорядження військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду кулеметника 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону та з 08.05.2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.07.2024 № 192 старшого солдата по мобілізації ОСОБА_3 зараховано на посаду стрільця 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, що підтверджується витягами з вказаних наказів (а. с. 19, 20) та даними акту службового розслідування, викладених в пунктах 3.1, 3.2 акту службового розслідування (а. с. 37 - 47).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.07.2024 року № 193 старшого солдата ОСОБА_3 визнано таким, що вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 в район виконання завдань для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а. с. 21).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 270 від 24.09.2024, стрілець 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 , зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , вважається зниклим безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 за особливих обставин під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України (а. с. 27).
25.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_7 надіслав ОСОБА_1 сповіщення сім`ї № 6/ОМР/1498 від 25.09.2024 про те, що її син ОСОБА_3 , зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку зі знищенням позиції підрозділу особовий склад, старший солдат ОСОБА_3 був вимушений відійти до позицій НОМЕР_2 механізованого батальйону поблизу н.п. Вугледар Волноваського району Донецької області, після чого перестав виходити на зв`язок, його місцезнаходження невідоме. Тривають пошукові заходи (а. с. 28).
27.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського РУР із заявою по факту зникнення сина, в якій повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 зник безвісти її син ОСОБА_3 , який є військовим військової частини НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Вугледар Волноваського району Донецької області. За результатами вказаного звернення 27.09.2024 внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 статті 115 КК України, номер кримінального провадження 12024111030003172 (а. с. 55).
Згідно з Випискою з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, наданої Державним підприємством «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України № 39130 від 12.11.2025, вбачається, що підтвердження про перебування у полоні ОСОБА_3 від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста, чи з інших джерел - відсутнє (а. с. 144).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, сформованого 13.11.2025, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,. зник на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи зниклої безвісти за особливих обставин - 26.11.2024 (а. с. 143).
22 жовтня 2024 року помічником командира 2 стрілецького батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_4 (а. с. 37 - 47) складено акт службового розслідування (надалі акт) (а. с. 37 - 47), за результатами якого 31.10.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ за № 5064 (а. с. 49 - 54).
Відповідно до вказаного акту стрілець 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 під час бойових дій зник безвісти та на момент складання даного акту, місце його перебування встановити не вдалось. Під час події та на час зникнення безвісти ОСОБА_3 знаходився в засобах захисту (бронежилет та шолом кевларовий) Підстави для оголошення старшого солдата ОСОБА_3 , особою, що самовільно залишила військову частину, вчинила дезертирство, добровільно здалася в полон відсутні (п. 3.10 акту).
Дані факти підтверджуються доданими до акту (та доданими заявником до заяви) витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2024 №4614 (а. с. 30), довідкою-доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 про факт зникнення безвісти військовослужбовці ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 № НОМЕР_6 (а. с. 23 - 24), довідкою-доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 про зміну статусу з безвісти зниклих на таких, що вийшли на позиції військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 № НОМЕР_7 (а. с. 25 - 26), витягом з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 № 54т (а. с. 22), письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_5 (а. с. 31 - 32), ОСОБА_6 (а. с. 33 - 34), ОСОБА_9 (а. с. 35 - 36).
Відповідно до журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 за 23 вересня 2024 року о 20 год. 00 хв. ІНФОРМАЦІЯ_4 особовий склад ПВ «Персик» РОП 7275 ВЕРХНІ ДАЧІ (2сб) у зв`язку зі знищенням позиції відділення попередньо наявності важкого поранення у старшого солдата ОСОБА_3 та легких травмувань військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 був вимушений вийти до іншої позиції, після чого перестали виходити на зв`язок (пп. 3.6 акту).
Відповідно до письмових пояснень солдата ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 він перебував на ПВ «Персик» (РОП 7275 «Верхні дачі»), де разом із старшим солдатом ОСОБА_5 , старшим солдатом ОСОБА_3 , старшим солдатом ОСОБА_6 , солдатом ОСОБА_7 , солдатом ОСОБА_8 виконували бойове завдання. Позиція відділення (ПВ) «Персик» знаходилась південніше від дачного кооперативу «Верхні дачі» в одній із лісосмуг. Близько 10 години 00 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_4 під час штурмових дій в бою старший солдат ОСОБА_3 отримав множинні кульові та осколкові поранення правої нижньої кінцівки, численні пошкодження м`яких тканин, роздроблення кістки і сильну кровотечу. Солдат ОСОБА_9 надав йому першу домедичну допомогу. В подальшому вищевказана позиція була зруйнована, внаслідок чого військовослужбовці були змушені відійти та евакуювали важко пораненого на позицію ПВ «Ехо», засобами радіозв`язку було зроблено доповідь щодо потреби евакуації пораненого старшого солдата ОСОБА_3 . У відповідь було отримано інформацію, що ближче до вечора ІНФОРМАЦІЯ_4 по сутінках буде проведено евакуацію. Пізніше, ближче до ранку 24.09.2024, була здійснена спроба евакуації пораненого старшого солдата ОСОБА_3 військовослужбовцями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , але під час виходу з даної позиції військовослужбовці внаслідок ворожої атаки отримали поранення та травмування і змушені були повернутись в укриття. Після припинення атаки противника солдат ОСОБА_9 перевірив стан старшого солдата ОСОБА_3 і виявив, що в нього відсутній пульс і він не подає ознак життя. Евакуювати його тіло своїми силами військовослужбовці не могли, оскільки самі мали поранення, та із сторони противника була висока бойова активність зі сторони ворога. 24.09.2024 близько 18 години 00 хвилин було організовано декілька спроб евакуації тіла старшого солдата ОСОБА_3 , але через мінометні обстріли і атаки противника, це було зробити неможливо (а. с. 35 - 36).
Аналогічні обставини встановлені з пояснень старшого солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , старшого солдата ОСОБА_5 (а. с. 31 - 32), (а. с. 33 - 34).
За результатами службового розслідування, проведеного з метою встановлення причин та обставин факту зникнення безвісти військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 підтверджено факт його зникнення в районі м. Вугледар Донецької області. Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 вважається з ІНФОРМАЦІЯ_4 зниклим безвісти за особливих обставин під час збройного конфлікту з російською федерацією, під час ведення оборонних дій та бойового зіткнення з противником в районі м. Вугледар Донецької області.
Зокрема, встановлено, що згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_8 омбр №1/82/49/1020дск від 13.09.2024 від 09.09.2024 2 стрілецький батальйон займав оборону позицій в районі м. Вугледар Донецької області, до яких входив в тому числі і ротний опорний пункт (далі за текстом - РОП) 7275 «Верхні дачі», позиції якого розташовувалися східніше від населеного пункту Вугледар Донецької області в дачному кооперативі «Верхні дачі», до складу якого входило декілька позицій відділення (далі за текстом - ПВ), в тому числі ПВ «Персик», ПВ «Ехо», які обороняли військовослужбовці 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Близько 10 години 00 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_4 під час бою старший солдат ОСОБА_3 отримав множинні кульові та осколкові поранення, солдат ОСОБА_9 надав йому першу домедичну допомогу. В подальшому вищевказана позиція була зруйнована, внаслідок чого військовослужбовці відійшли та евакуювали важко пораненого на позицію відділення (ПВ) « Ехо », звідки ближче до ранку 24.09.2024 була здійснена спроба евакуації пораненого ОСОБА_3 військовослужбовцями, але під час виходу з даної позиції військовослужбовці внаслідок ворожої атаки отримали поранення та травмування і змушені були повернутись в укриття. Солдат ОСОБА_9 перевірив стан ОСОБА_3 і виявив, що в нього відсутній пульс і він не подає ознак життя. Евакуювати його тіло своїми силами військовослужбовці не могли. 24.09.2024, близько 18 години 00 хвилин, було організовано декілька спроб евакуації тіла ОСОБА_10 , але через безперервні обстріли противника групи військовослужбовців, що висунулись із завданням здійснити таку евакуацію, дістатись місця, де він залишився, не змогли (а. с. 35 - 36).
Ці ж обставини містяться також в наказі командира військової частини  НОМЕР_1 від 31.10.2024 № 5064 про результати службового розслідування (а. с. 49 - 54).
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Здійснення правосуддя на засадах верховенства права забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 18 січня 2023 року в справі № 488/2807/17 (пункт 86)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 378/596/16 (пункт 77), від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (пункт 52), від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 148)).
Порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, передбачений Главою 6 Розділу IV ЦПК України «Окреме провадження».
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема:
- встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);
- встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);
- визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).
У заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.
Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан уведено із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року на території України, дія такого спрощеного порядку поширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України. Здебільшого цей спрощений порядок застосовується у зоні воєнних дій та на тимчасово окупованих територіях України, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.
Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.
Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, зокрема в обставинах, що загрожували їй смертю.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
За змістом частин другої-третьої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Проаналізувавши наведені норми та конкретні обставини справи, суд першої інстанції, з висновком, якого погоджуєтьчя суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про оголошення її сина ОСОБА_3 померлим.
Апеляційний суд відхиляє доводи Міністерства оборони України про передчасність звернення ОСОБА_1 з цією заявою та висновку суду про оголошення особи померлою внаслідок недотримання строків, встановлених частиною другою статті 46 ЦК України, через те, що воєнні дії на території, де зник безвісті син заявника, не завершені.
Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 зазначив про те, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, у такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Про такий саме правовий висновок зазначено і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22).
Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 , а із заявою про визнання особи загиблою ОСОБА_1 звернулася до суду 16 жовтня 2025, тобто станом на час розгляду справи минуло більше шести місяців від подій, за яких ОСОБА_3 зник безвісті.
Стверджуючи про наявність бойових дій на території, де зник безвісті син заявника, що свідчить про передчасність звернення із заявою про оголошення фізичної особи померлою, Міністерство оборони України не врахувало наступне.
Воєнний стан це конкретний правовий режим, який запроваджується у випадку загрози або фактичного нападу на країну іншою державою чи навіть кількома державами. Воєнні дії це організоване застосування військ, сил і засобів для воєнних операцій на суші, на морі, в повітрі, тощо.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, який триває і на даний час.
Як вбачається зі змісту Переліку територій, в яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 року №376, активні бойові дії на території м. Вугледар Донецької області розпочалися 24 лютого 2022 року та закінчилися 30 вересня 2024. З 01 жовтня 2024 року ця територія є тимчасово окупованою російською федерацією території України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено чи у м. Вугледар Донецької області бойові дії завершено та чи дана територія є окупованою, оскільки вказана інформація є загальнодоступною та загальновідомою та встановлення не потребує.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії. Проте, за доводами апеляційної скарги, Міністерство оборони України не стверджує, що ОСОБА_3 може бути живим, перебувати у полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною тощо.
За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України) (див.: постанови Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22; від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23, від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25, від 24 грудня 2025 року у справі 205/16123/24 та інші).
Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме (див.: постанову Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23).
За результатами службового розслідування, проведеного з метою встановлення причин та обставин факту зникнення безвісти військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 підтверджено факт його зникнення в районі м. Вугледар Донецької області. Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 вважається з ІНФОРМАЦІЯ_4 зниклим безвісти за особливих обставин під час збройного конфлікту з російською федерацією, під час ведення оборонних дій та бойового зіткнення з противником в районі м. Вугледар Донецької області.
Зокрема, встановлено, що згідно із бойовим розпорядженням командира НОМЕР_8 омбр №1/82/49/1020дск від 13.09.2024 від 09.09.2024 2 стрілецький батальйон займав оборону позицій в районі м. Вугледар Донецької області, до яких входив в тому числі і ротний опорний пункт (далі за текстом - РОП) 7275 «Верхні дачі», позиції якого розташовувалися східніше від населеного пункту Вугледар Донецької області в дачному кооперативі «Верхні дачі», до складу якого входило декілька позицій відділення (далі за текстом - ПВ), в тому числі ПВ «Персик», ПВ «Ехо», які обороняли військовослужбовці 5 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Близько 10 години 00 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_4 під час бою старший солдат ОСОБА_3 отримав множинні кульові та осколкові поранення, солдат ОСОБА_9 надав йому першу домедичну допомогу. В подальшому вищевказана позиція була зруйнована, внаслідок чого військовослужбовці відійшли та евакуювали важко пораненого на позицію відділення (ПВ) « Ехо », звідки ближче до ранку 24.09.2024 була здійснена спроба евакуації пораненого ОСОБА_3 військовослужбовцями, але під час виходу з даної позиції військовослужбовці внаслідок ворожої атаки отримали поранення та травмування і змушені були повернутись в укриття. Солдат ОСОБА_9 перевірив стан ОСОБА_3 і виявив, що в нього відсутній пульс і він не подає ознак життя. Евакуювати його тіло своїми силами військовослужбовці не могли. 24.09.2024, близько 18 години 00 хвилин, було організовано декілька спроб евакуації тіла ОСОБА_10 , але через безперервні обстріли противника групи військовослужбовців, що висунулись із завданням здійснити таку евакуацію, дістатись місця, де він залишився, не змогли (а. с. 35 - 36).
Тобто по суті вирішеної заяви ОСОБА_1 Міністерство оборони України не доводить, що у суду були відсутні достатні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_3 з надзвичайно великою вірогідністю є дійсно померлим (загиблим).
Отже, обставини зникнення ОСОБА_3 дають підстави припускати його загибель під час виконання бойового завдання, а тому у суду наявні підстави для визнання особи померлою.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України  -залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 18 листопада 2025 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна