Справа № 462/1573/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року Залізничний районний м. Львова у складі головуючого судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 707804205 від 11.09.2020 року у розмірі 19502,80 грн. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.09.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №707804205 у електронній формі з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3600 грн. У подальшому сума кредиту була збільшена та у загальному розмірі становить 7200 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» набув право вимоги до боржників, у тому числі, до відповідача. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набув право вимоги, зокрема, до відповідача. 11.07.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набув право вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема, відповідача. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача складає 19502,80 грн., з яких: 7200 грн. – заборгованість по тілу кредиту та 12302,80 – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.03.2026 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику / сторін.
Даною ухвалою суду також витребувано у АТ «КБ ПриватБанк» /ЄДРПОУ: 14360570/ інформацію чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжна картка 4731-21XX-XXXX-5439; інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок НОМЕР_2 за період з 11.09.2020 по 12.09.2020 року у сумі 3600 грн. та інші відомості .
15.05.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позов, поданий відповідачем ОСОБА_1 , у якому відповідач повністю заперечила позовні вимоги, вказала. Що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки надані копії документів не завірені належним чином. Вказала, що, на її переконання, заборгованість відсутня, оскільки нею було сплачено кредит. Крім цього, вказала, що проценти нараховані поза межами строку кредитного договору.
Разом із відзивом на позов відповідач подала клопотання про витребування доказів, яке обґрунтувала тим, що відсутність первинних доказів на підтвердження про наявність або відсутність оплати заборгованості за Кредитним договором не дає підстав робити висновок про те, що відповідач порушив свої зобов`язання по Кредитному договору, а також про заборгованість та її розмір. Вказала, що відповідачпереконана, що здійснила оплату у відповідності з укладеним Кредитним договором в повному обсязі. Але, на жаль, враховуючи строк давності ( більше 5 років) та той факт, що відповідач була впевнена у тому, що немає жодних заборгованостей перед первісним кредитором, квитанції про оплату не збереглися. Для повного та об`єктивного розгляду справи просить задовольнити клопотання.
21.05.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь на відзив, у якій позивач підтримав позовні вимоги, вказав, що усі подані докази є належними, містять усі необхідні дані щодо укладення кредитного договору, договорів відступлення прав вимоги. Проценти нараховано правомірно, відповідно до ст. 1048 ЦК України у межах строку кредитування та за ч. 2 ст. 625 ЦК України поза межами строку, як засіб відповідальності за невиконання зобов`язання. Також додано заперечення на клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.05.2026 року витребувати в Банка-емітента AT КБ «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570; Україна. 01001, м. Київ, вул. Грушевського, ІД) інформацію, чи здійснювала ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 11.09.2020 р. по 28.02.2026 р. перерахування коштів наступним одержувачам:
ТЗОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» ( ЄДРПОУ 38569246):
ГОВ «ТАНІОН ПЛЮС» (ЄДРПОУ 39700642);
ГОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42254696);
ТЗОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956).
Витребувати в ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ»(ЄДРПОУ 35442539; Україна, м. Київ, вул. Межигірська, 82а, корп. Б, офіс 312) інформацію, чи здійснювала   ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у платіжній системі EASY PAY в період з 11.09.2020 р. по 28.02.2026 р. перерахування коштів наступним одержувачам:
ТЗОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» ( ЄДРПОУ 385692461:
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (ЄДРПОУ 39700642);
ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42254696);
ТЗОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956).
Відповідно до заяви ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», зареєстрованої Залізничним районним судом м. Львова 01.06.2026 року, у базі платежів Товариства за РНОКПП: НОМЕР_1 у період 11.09.2020-28.02.2026 не знайдено платежів на користь зазначених в ухвалі осіб-отримувачів та вказано, що осіб-отримувачів ідентифікують переважно за номером телефону, а не за РНОКПП.
17.06.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої за період з 11.09.2020 по 28.02.2026 відбувався рух коштів за рахунками клієнта ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , однак можливість перевірити деталі транзакцій, що було проведено в період 2020-2022 відсутня за терміном давності. Після 2022 р, по рахункам клієнта не було виявлено переказів, де одержувачами були ТЗОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (ЄДРПОУ 385692461), ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (ЄДРПОУ 39700642); ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42254696); ТЗОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956).
Інших заяв, клопотань сторони не подали.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19.
Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У відповідності до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)
Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, 11.09.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 707804205 у формі електронного документа, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 3600 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов договору. Кредит надається строком на 30 днів. Даний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV9PJ87.
12.09.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 707804205 від 11.09.2020 року, якою сторони домовилися збільшити суму кредиту на 3600 грн., інші умови договору залишено без змін.
Відповідно до довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мінівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 11.09.2020 року отримала кредит у сумі 3600 грн. зі строком кредитування 30 днів, сплатою процентів за процентною ставкою 1,70%, 11.09.2020 року ОСОБА_1 підписала договір одноразовим ідентифікатором MNV9PJ87.
11.09.2020 року та 12.09.20220 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов договору № 707804205 перерахував на картку №4731-21ХХ-ХХХХ-5439 грошові кошти у розмірі 7200 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 11.09.2020 року та 12.09.2020
Вказані обставини сторони не спростували, а тому суд приходить до висновку про доведеність укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 707804205 на загальну суму кредиту у розмірі 7200 гривень.
Матеріали справи не містять доказів, що при укладенні договору № 707804205 від 11.09.2020 року ОСОБА_1 висловлювала незгоду з умовами договору або зауваження щодо змісту такого, натомість, як встановлено судом, відповідач підписала договір за допомогою електронного підпису, що узгоджується з вимогами цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20, відповідно до якої судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суди дійшли обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними.
Відповідач не виконала свого обов`язку щодо повернення кредиту.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, а також 28.11.2018 року укладено додаткову угоду №19, 31.12.2020 року укладено додаткову угоду №26, 31.12.2021 року укладено додаткову угоду №27, 31.12.2022 року укладено додаткову угоду №31, 31.12.2023 року укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 707804205 від 11.09.2023 року, що підтверджується договором факторингу, додатковими угодами та витягом з реєстру прав вимоги №108 від 17.11.2020.
05.08.20201 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 707804205 від 11.09.2023 року, що підтверджується договором факторингу та витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023.
11.07.2025 між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 707804205 від 11.09.2023 року, що підтверджується договором факторингу та витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025.
Так, відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025, до позивача ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги за договором № 707804205 від 11.09.2023 до відповідача ОСОБА_1 в сумі 19502,80 грн., з яких: 7200 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 12302,80грн. – заборгованість за відсотками.
Таким чином, судом встановлено, що позивач набув право вимоги до відповідача за договором № 707804205 від 11.09.2023 року, по якому утворилась заборгованість унаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів /Постанова Верховного Суду від 03.04.2019 року, справа №910/9828/17/.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, позовні вимоги до відповідача є підставними в частині стягнення основної суми боргу.
Водночас, щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Так, кредитний договір №707804205 від 11.09.2020 укладено строком на 30 днів, тобто до 11.10.2020 року.
Згідно з п. 1.6 договору №707804205 від 11.09.2020 позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2 цього договору. 
Доказів того, що строк даного договору було продовжено до матеріалів справи не подано.
Згідно наданого суду розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими процентами становить 12302,80 грн. та нарахована за період з 11.09.2020 року по 17.11.2020 року первісним кредитором та з 17.11.2020 року по 30.12.20 року ТОВ «Таліон Плюс».
Таким чином, проценти нараховано поза межами строку дії договору.
Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що проценти, що нараховані поза межами строку договору, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, що відповідає вимогам законодавства, оскільки наданий суду розрахунок не містить жодних покликань на ст. 625 ЦК України, а розмір відсотків за наведені період не змінювався.
Крім цього, відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами) був запроваджений воєнний стан, який триває і по теперішній час.
За змістом частини 2 статті 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
А тому, доводи відповідача про нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування, що не відповідає вимогам законодавства, є обґрунтованими.
Станом на 11.10.2020 року розмір нарахованих процентів по договору становив 3610,80 грн., що узгоджується із долученим до матеріалів позову графіком платежів за договором №707804205 від 11.09.2020.
Крім цього, відповідно до наданого позивачем суду розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за період частково вносила оплату за кредитом, а саме: 02.11. 2020 року – 145 грн., 10.11.2020 року – 455 грн., 02.12.2020 року – 500 грн., а всього1100 гривень. 
Враховуючи наведене, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №707804205 від 11.09.2020 у розмірі 9710,80 грн., з яких:
7200 грн. – заборгованість за тілом кредиту;
2510,80 грн. – заборгованість за процентами (нараховані за період з 11.09.2020 року по 11.10.2020 року, враховуючи внесені платежі).
Оцінюючи доводи сторони позивача та сторони відповідача, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховують складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
Указана судова практика є незмінною.
Відповідно до ч 1, 2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Документально підтвердженими витратами позивача на правову допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги від 20 серпня 2025 року №20/08/25-01, укладеного між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», додаткової угоди №25770906013 від 01.09.2025 до Договору №20/08/25-01 від 20.08.2025, акта прийому-передачі наданих послуг до Договору №20/08/25-01 від 20.08.2025 є 7000 грн. 
Відтак, на користь позивача із відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3485,43 грн. та судовий збір у розмірі 1325,66 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 11, 512, 514, 526, 610, 612, 625, 627-628, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 137, 141, 263-265, 274-275, 279, 354-355 ЦПК України, 

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»/ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, рах. НОМЕР_3 в АТ «Універсал Банк» 21133352, МФО: 322001/ заборгованість за договором №707804205 від 11.09.2020 року у розмірі 9710 /дев`ять тисяч сімсот десять/ гривень 80 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»/ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, рах. НОМЕР_3 в АТ «Універсал Банк» 21133352, МФО: 322001/ судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1325 /одна тисяча триста двадцять п`ять/ гривень 66 копійок та 3485 /три тисячі чотириста вісімдесят п`ять / гривень витрат на професійну правничу допомогу.
У решті позову – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.
Судове рішення складено 24.06.2026 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.