П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/8791/25	

Перша інстанція суддя Харченко Ю.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області, а саме: 
- визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05 липня 1986 року, а саме з 04 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року в управлінні торгові Котовського міськвиконкому, з 01 липня 1992 року по 01 червня 1996 року в торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року в Торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 26 червня 2006 року по 30 грудня 2013 року період ведення підприємницької діяльності протиправними та скасувати рішення № 154950003508 від 17 лютого 2025 року;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05 липня 1986 року, а саме з 04 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року в управлінні торгові Котовського міськвиконкому, з 01 липня 1992 року по 01 червня 1996 року в торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року в Торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 26 червня 2006 року по 30 грудня 2013 року період ведення підприємницької діяльності та призначити пенсію за віком з 09 червня 2023 року, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року задоволено позов, а саме:
- визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05 липня 1986 року, а саме з 04 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року в управлінні торгові Котовського міськвиконкому, з 01 липня 1992 року по 01 червня 1996 року в торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року в Торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 26 червня 2006 року по 30 грудня 2013 року період ведення підприємницької діяльності протиправними та скасовано рішення № 154950003508 від 17 лютого 2025 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.07.1986 року, а саме з 04 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року в управлінні торгові Котовського міськвиконкому, з 01 липня 1992 року по 01 червня 1996 року в торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року в Торгово-роздрібному підприємстві «Світанок» м. Подільськ, з 26 червня 2006 року по 30 грудня 2013 року період ведення підприємницької діяльності, та призначити пенсію за віком з 09 червня 2023 року, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачами подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області обґрунтовано тим, що судом першої інстанції у межах спірних правовідносин помилково не враховано факту пропуску позивачкою строків звернення до суду.
При цьому, апелянт вважає, що позивачка на має права на призначення пенсії по віку за ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність у неї необхідної кількості страхового стажу.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що у межах спірних правовідносин питання про врахування стажу та призначення пенсії позивачці вирішувалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, а як наслідок саме воно має приймати рішення про призначення такої пенсії на виконання рішення суду у даній справі.
Вимоги апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області обґрунтовано тим, що позивачка на має права на призначення пенсії по віку за ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність у неї необхідної кількості страхового стажу.
При цьому, апелянт наголошує, що зазначені у трудовій книжці позивачки періоди роботи не підлягають зарахуванню до її страхового стажу, оскільки відповідні записи зроблено з порушеннями.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що у межах спірних правовідносин позивчка звернулась за призначенням пенсії лише 10 лютого 2025 року, а як наслідок судом помилково визначено 09 червня 2023 року у якості дати, з якої має бути призначена пенсія позивачці. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 серпня 2024 року ОСОБА_1 виповнилося 62 роки.
При цьому, 10 лютого 2025 року позивачка звернулась до Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву позивачки від 10 лютого 2025 року засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України у Полтавській області.
Проте, рішенням відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області № 154950003508 від 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за віком, оскільки до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05 липня 1986 року, а саме:
- період з 04 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року, оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства на печатці при звільненні з роботи;
- період з 01 липня 1992 року по 03 червня 1996 року, оскільки відсутні номери та дати наказів на прийняття та звільнення з роботи;
- період з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року, оскільки запис про роботу не завірено печаткою, відсутні дані реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До загального страхового стажу також не зараховано періоди ведення позивачкою підприємницької діяльності з 26 червня 2006 року по 30 грудня 2013 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
При цьому, загальний страховий стаж ОСОБА_1 за даними пенсійного органу становить 13 років 05 місяців 16 днів.
Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області № 154950003508 від 17 лютого 2025 року про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулася з позовом до суду.
За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як пенсійним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
При цьому, Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Згідно п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Між тим, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.
Згідно п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по віку, що прийнято у зв`язку з неможливістю врахування частини періодів зайнятості позивачки до її страхового стажу.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційних скарг пенсійних органів, а також надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, ОСОБА_1 10 лютого 2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по віку за ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В свою чергу, як вбачається з вищевикладених норм матеріального права, право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу, у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, не менше 29 років.
Як вбачається з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, страховий стаж позивачки складає 13 років 05 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по віку.
З іншого боку, згідно оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивачки не враховано наступні періоди занятості:
- з 04 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року, оскільки назва підприємства при прийнятті на роботу не відповідає назві підприємства на печатці при звільненні з роботи;
- з 01 липня 1992 року по 03 червня 1996 року, оскільки відсутні номери та дати наказів на прийняття та звільнення з роботи;
- з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року, оскільки запис про роботу не завірено печаткою, відсутні дані реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що період роботи з 03 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року, окрім запису в трудовій книжці, підтверджується архівною довідкою Міського архіву Подільської міської ради Одеської області від 27 лютого 2025 року № 49.
Щодо решти періодів роботи позивача, а саме з 01 липня 1992 року по 03 червня 1996 року та з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року, у які згідно трудової книжки позивачка працювала в ТРП «Світанок», колегія суддів зазначає, що особа не може нести негативних наслідків у вигляді позбавлення конституційного права на отримання пенсії у зв`язку з наявності недоліків у заповненій трудовій книжці, так як підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не обов`язкове дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В даному випадку, зазначений висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року (справа № 580/4012/19).
При цьому, саме на роботодавця, а не на працівника, покладено обов`язок з належного заповнення трудової книжки та внесення до неї інформації, як і обов`язок сплати за працівника страхових внесків.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування трьох зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача.
З іншого боку, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що на момент звернення позивачки за призначенням пенсії у лютому 2025 року, вона мала 22 повних роки страхового стажу, що протиправно не враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Проте, колегія суддів констатує, що зазначений обсяг страхового стажу позивачки не є достатнім для призначення пенсії по віку на підставі ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Між тим, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Тобто, у період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, за наявності страхового стажу в обсязі від 22 до 32 років, після досягнення 63 роки, також передбачено право на призначення пенсії за віком.
В свою чергу, враховуючи встановлений факт порушення прав позивачки за наслідком невірного обрахунку наявного у неї страхового стажу у віці 62 років, колегія суддів, з метою ефективного захисту прав позивачки на соціальний захист, вважає за необхідне зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати спірні періоди роботи, зазначені у трудовій книжці, до страхового стажу позивачки, для надання останній можливості реалізації права на призначення пенсії після досягнення 63 років. 
При цьому, враховуючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що судом першої інстанції помилково зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення пенсії позивачці, так як у межах спірних правовідносин питання про нарахування таких виплат за принципом екстериторіальності вирішувалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Тобто, за наслідком прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправного рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, саме відповідний орган має виконати покладений на нього обов`язок.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 жовтня 2024 року (справа № 140/14380/23), від 24 травня 2024 року (справа № 460/17257/23), від 07 травня 2024 року (справа № 460/38580/22).
Крім того, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції сформовано необґрунтований висновок про необхідність призначення пенсії позивача з 09 червня 2023 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, в частині встановленого судом способу поновлення порушених прав позивача.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року - змінити, а саме другий та третій абзаци резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:
«Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області «Про відмову в призначенні пенсії» № 154950003508 від 17 лютого 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 , а саме з 04 лютого 1992 року по 01 липня 1992 року, з 01 липня 1992 року по 03 червня 1996 року, з 10 липня 1996 року по 12 листопада 2000 року.».
В решті, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року - залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	А.В. Крусян   О.А. Шевчук