ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 р. 	Справа № 520/9796/26	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.) від 30.04.2026 по справі № 520/9796/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просив:
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо застосування до виплати пенсії, призначеної на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 по справі № 520/1588/25 положень Порядку, затвердженого постановою КМУ від 14.07.2025 № 821;
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 09.01.2026 виплату призначену на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/1588/25 пенсії без застосування Порядку, затвердженого постановою КМУ від 14.07.2025 № 821, з урахуванням раніше проведених виплат.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд помилково вважає спір таким, що стосується лише виконання попереднього судового рішення у справі № 520/1588/25, оскільки після його виконання виникли нові правовідносини та новий предмет спору - застосування Пенсійним фондом положень Порядку № 821, внаслідок чого фактичний розмір виплачуваної пенсії був обмежений. Питання правомірності застосування Порядку № 821 раніше судом не розглядалося, тому вважає, що спір є самостійним і підлягає розгляду в позовному провадженні.
Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 520/19988/23, зокрема зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та подати до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області подання та документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на пільгових умовах на підставі вимог пункту «а» статті 12 статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII та пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу прапорщикам мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (в редакції, що діяла на час мого звільнення з військової служби).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 по справі № 520/1588/25, зокрема зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 22.03.2023.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2026 по справі № 520/1588/25 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 по справі № 520/1588/25 залишено без змін.
Рішення суду набрало законної сили 09.01.2026.
На виконання рішення суду від 23.10.2025 по справі № 520/1588/25 відповідач повідомив позивача листом від 26.03.2026 № 19825-16198/Б-03/8-2000/26, що призначив з 22.03.2023 пенсію за вислугу років згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Також, зазначив, що виплата нарахованих сум пенсій за судовим рішенням буде проводитись відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень затвердженого постановою КМУ № 821 від 14.07.2025.
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою до ГУ ПФУ в Харківській області, в якій просить:
визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо застосування до виплати пенси, призначеної на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 по справі № 520/1588/25 положень Порядку, затвердженого постановою КМУ від 14.07.2025 № 821;
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 09.01.2026 виплату призначену на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/1588/25 пенсії без застосування Порядку, затвердженого постановою КМУ від 14.07.2025 № 821, з урахуванням раніше проведених виплат.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги не стосуються нового адміністративного спору, а пов`язані виключно з виконанням рішення суду від 23.10.2025 у справі № 520/1588/25. На думку суду, між сторонами не виникло нових правовідносин чи нового предмета спору, а оскаржувані дії Пенсійного фонду щодо застосування постанови КМУ № 821 були вчинені в межах виконання судового рішення та визначають лише порядок його фінансування, не змінюючи змісту покладеного судом обов`язку. Тому суд дійшов висновку, що питання належного виконання рішення повинно вирішуватися в порядку судового контролю за ст. 383 КАС України, а не шляхом подання нового позову, у зв`язку з чим на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України відмовив у відкритті провадження.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Отже, судовому захисту підлягає порушене право, свобода чи законний інтерес, щодо яких особа обґрунтовано стверджує про їх порушення рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до положень статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Стаття 382 КАС України передбачає один із процесуальних механізмів судового контролю за виконанням судового рішення - за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення.
Стаття 383 КАС України передбачає спеціальний механізм судового контролю, надаючи позивачу, на користь якого ухвалено рішення суду, право подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням. Цей механізм спрямований на забезпечення ефективного виконання судових рішень і є оперативним способом захисту прав, вже підтверджених судом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом подання нового позову про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, пов`язані з виконанням попереднього рішення, не відповідає належному способу захисту, який, на думку судів, у цьому випадку передбачений статтею 383 КАС України (судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку визнання дій ГУ ПФУ в Харківській області протиправними на виконання судових рішень).
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтуються на помилковому ототожненні предмета цього спору з питаннями, що належать до сфери судового контролю за виконанням раніше ухвалених судових рішень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Судовий контроль за виконанням судового рішення, передбачений положеннями статей 382, 383 КАС України, стосується забезпечення реалізації вже визначених судом прав та обов`язків у межах існуючого рішення. Натомість, підставою для нового позову є виникнення нових правовідносин, коли суб`єкт владних повноважень допускає бездіяльність, приймає нові рішення або вчиняє нові дії (навіть якщо вони фактично пов`язані з виконанням попередніх судових рішень), які стосуються інших періодів, ґрунтуються на нових фактичних обставинах чи нормативно-правових актах, та, на думку особи, знову порушують її права чи законні інтереси.
Водночас, існування спеціального порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченого статтями 382, 383 КАС України, не позбавляє особу права на звернення до адміністративного суду з новим позовом, якщо дії, рішення чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, хоч і вчинені у зв`язку з виконанням попереднього судового рішення, за своєю суттю виходять за межі простого механізму його виконання, стосуються нових правових підстав, нових обставин та створюють нові юридичні наслідки для особи, які, на її думку, порушують її права. Позовне провадження у таких випадках є належним та процесуально допустимим способом захисту і не суперечить логіці інституту судового контролю, який має вужчу спрямованість - забезпечення реалізації вже винесеного судового рішення в тій частині, в якій права та обов`язки сторін були чітко визначені.
Апеляційний перегляд судових рішень в цій категорії спорів зводиться до з`ясування таких питань:
- чи була підстава відмовити у відкритті провадження за пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України;
- чи правильно суд ототожнив заявлені вимоги зі способом судового контролю, передбаченого положеннями статей 382, 383 КАС України, відмовивши позивачу у самостійному позові;
- чи забезпечив суд ефективний доступ до правосуддя, що гарантований положеннями статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли визнали достатнім формальне виконання без можливості оскаржити невиплату заборгованості як самостійне порушення.
Так у справі № 520/1588/25 предметом судового розгляду було питання наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років згідно із п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 22.03.2023.
Натомість у справі № 520/9796/26 предметом спору є перевірка правомірності застосування ГУ ПФУ в Харківській області Порядку, затвердженого постановою КМУ від 14.07.2025 № 821, при виплаті ОСОБА_1 пенсії, призначеної на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/1588/25, а також наявність підстав для здійснення такої виплати з 09.01.2026 без застосування зазначеного Порядку та з урахуванням раніше проведених виплат.
Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку із вчиненням відповідачем дій щодо виплати перерахованих сум пенсії із застосуванням Порядку № 821, водночас перерахунок та виплата пенсії ОСОБА_1 не були предметом розгляду в рамках справи № 520/1588/25. За результатами розгляду справи № 520/1588/25 пенсійний орган мав зобов`язання лише щодо призначення пенсії за вислугу років згідно із п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 22.03.2023. 
Крім того, правомірність застосування Порядку № 821 не була предметом судового розгляду у справі № 520/1588/25 та не охоплюється змістом ухваленого у ній судового рішення.
За таких обставин заявлені позовні вимоги не спрямовані на здійснення судового контролю за виконанням судового рішення та не пов`язані з його невиконанням чи неналежним виконанням, а стосуються нового публічно-правового спору між позивачем і суб`єктом владних повноважень щодо правомірності його рішень та дій.
Відтак колегія суддів дійшла висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження за правилами адміністративного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Суд першої інстанції вдався до надмірного узагальнення, трактуючи оскарження будь-яких обмежень при виплаті пенсії як питання порядку виконання попереднього рішення. Проте, застосування ГУ ПФУ в Харківській області положень Порядку №821 під час здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 є самостійною підставою для звернення з цим позовом, яка не була предметом дослідження у попередніх справах, а тому позивач має право на розгляд цієї вимоги по суті в межах нового позовного провадження.
Колегія суддів зазначає, що суд також вважав, що позивач має звертатися із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 520/1588/25, застосувавши правовий підхід, згідно з яким не можна змусити виконувати попереднє рішення шляхом ухвалення нового рішення.
Однак колегія суддів вважає такий підхід надто формалізованим та таким, що не відповідає природі заявлених вимог.
Варто зазначити, що вказівка суду першої інстанції на застосування механізмів судового контролю, передбачених положеннями статей 382, 383 КАС України, може вважатися обґрунтованою у ситуації, коли триває чи оскаржується сам процес виконання тієї дії, яку приписано у рішенні. У випадку ж після формального виконання судового рішення, тобто, в даному випадку, призначення позивачу пенсію за вислугу років згідно із п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 22.03.2023, виникає окрема дія, яка полягає у виплаті вже нарахованої пенсії із застосуванням Порядку № 821, що є іншим об`єктом спірних відносин, який має розглядатися в самостійному позові.
Віднесення заявлених позовних вимог до такого позову з повторним зобов`язанням виконати попереднє судове рішення спотворює зміст вимог позивача та позбавляє ефективного способу захисту порушеного права.
Суд першої інстанції, посилаючись на те, що спірні правовідносини перейшли до стадії виконання судового рішення, не врахували повною мірою позицію позивача про те, що виконання одного судового рішення може породжувати нові рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які також можуть бути протиправними та підлягати окремому судовому оскарженню, якщо вони виходять за межі визначеного законодавством механізму виконання вже встановлених судом зобов`язань.
Верховний Суд у постанові від 30.04.2026 у справі № 340/7985/25 наголошує, що правовий підхід згідно з яким не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового рішення, не підлягає формальному застосуванню до ситуації, коли новий позов спрямований не на повторне зобов`язання виконати попередні рішення як такі, а на захист іншого права, що виникло після його виконання у частині щодо перерахунку та виплати пенсії без застосування Порядку № 821, тобто права на отримання пенсії у розмірі, який, на думку позивача, визначено відповідачем із застосуванням Порядку № 821, правомірність якого є предметом спору у цій справі. Це якісно інші правовідносини, інший предмет із самостійною підставою позову.
Отже суд першої інстанції, відмовивши у відкритті провадження, фактично позбавив позивача можливості вирішити питання наявності підстав для фактичної виплати пенсії у повному розмірі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надмірний формалізм під час визначення судами предмета та підстав позову нівелює принцип обов`язковості судового рішення, а також призводить до порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Право особи на оскарження нових актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що виникли у зв`язку з виконанням попереднього судового рішення, є невід`ємною складовою права на доступ до правосуддя. Ухилення суду від розгляду позовних вимог по суті, обґрунтовуючи це лише необхідністю застосування механізмів судового контролю, передбачених статтями 382, 383 КАС України, позбавляє позивача можливості повного відновлення порушеного права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй усталеній практиці зазначає, що право на суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система допускала, щоб остаточне й обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання судового рішення має розглядатися як складова «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції (рішення у справах «Горнсбі проти Греції», заява №18357/91, пункт 40; «Бурдов проти Росії (№2)», заява №33509/04, пункт 65).
Практика ЄСПЛ виходить із того, що право доступу до суду має бути практичним та ефективним, а не теоретичним чи ілюзорним (рішення у справі «Белле проти Франції», заява № 23805/94, пункти 36- 38). Надмірний формалізм у застосуванні процесуальних вимог (зокрема, щодо ототожнення нового позову з процедурою судового контролю за виконанням рішення) може покласти на особу непропорційний тягар і позбавити її можливості отримати розгляд заявленої вимоги по суті (рішення у справі «Шестопалова проти України», заява № 55339/07, пункти 16, 23-24).
Отже, суд повинен уникати такого тлумачення процесуальних норм, яке фактично заперечує право особи на судову перевірку нових рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень лише через їхній формальний зв`язок із процесом виконання попереднього рішення.
З огляду на це, у разі, коли суб`єкт владних повноважень після вчинення дій на виконання судового рішення застосовує нову нормативну підставу (зокрема Порядок № 821), правомірність якої не була предметом попереднього судового розгляду, суд має розрізняти питання технічного виконання рішення та виникнення самостійного нового предмета адміністративного спору.
Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення.
Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не дотримано норми матеріального права, а тому наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2026 по справі № 520/9796/26 - скасувати.
Справу № 520/9796/26 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко