УХВАЛА

01 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/5054/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2026, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026, додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" 
до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" 
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" (далі - ПрАТ "Укргідроенерго", позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просило стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі", відповідач) заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №513СВ від 22.06.2020 у загальному розмірі 907 565,72 грн, з яких: 720 068,35 грн - основний борг; 140 801,44 грн - інфляційні втрати та 46 695,93 грн - 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №1513СВ від 22.06.2020 в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих в період з вересня 2021 року по травень 2022 року послуг, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 720 068,35 грн. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 25.06.2023 по 22.08.2025 в сумі 140 801,44 грн, а також 3% річних за період прострочення з 25.06.2023 по 22.08.2025 у сумі 46 695,93 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення мотивовано тим, що відповідач не заперечував щодо виконання умов укладеного договору в частині здійснення оплати послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за обсяги електричної енергії, безпосередньо спожиті субспоживачами, однак не за обсяги всієї згенерованої електричної енергії позивачем; судом першої інстанції враховано, що НКРЕКП листом від 22.05.2023 №5420/20.3/7-23 на звернення ПрАТ "Укргідроенерго" надано роз`яснення щодо розрахунку плати за спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача - виробника електричної енергії; згідно з положеннями пункту 2.5.6 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ, до витрат на утримання технологічних електричних мереж належать лише ті витрати, які безпосередньо стосуються вказаного виду діяльності; таким чином, під час розрахунку плати за спільне використання технологічних електричних мереж основного споживача - виробника електричної енергії має прийматися обсяг електричної енергії, який надійшов у відповідні мережі спільного використання (які використовуються для транспортування електричної енергії до електроустановок споживача, приєднаного до мереж виробника) та обсяг електричної енергії, який віддано з мереж спільного використання в електричні мережі (електроустановки) споживача (субспоживача), приєднаного до електричних мереж виробника; отже, оплата послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання має здійснюватися за обсяги електричної енергії, спожиті субспоживачем, а не за обсяги всієї згенерованої електричної енергії; з огляду на викладене, з урахуванням приписів пункту 2.5.6 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ, пункту 1.3 Методики обрахування плати, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні у справі докази в сукупності підтверджують, що позивачем має здійснюватись нарахування відповідачу оплата послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання за обсяги електричної енергії, спожиті субспоживачем, а не за обсяги всієї згенерованої електричної енергії; з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем обсяг електричної енергії в розрахунку плати за спільне використання технологічних мереж за договором не відповідає пунктам 2.5.1 2.5.6 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ, пункту 1.3 Методики обрахування плати, а також умовам договору, адже у вказаному розрахунку помилково застосовано згенерований загальний обсяг електричної енергії, а не спожитий споживачами відповідача.
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 частково задоволено заяву АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з ПрАТ "Укргідроенерго" на користь АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції, оцінюючи розмір зазначених витрат у контексті критеріїв, встановлених частиною 4 статті 126 ГПК України, керуючись передбаченим статтею 2 ГПК України завданням щодо справедливого вирішення судом спорів та встановленими статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, серед яких справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи незначну складність справи, дійшов висновку, що розумним розміром витрат на професійну правничу допомогу в межах справи, що розглядається, є 10 000,00 грн. 
За наслідками розгляду апеляційної скарги ПрАТ "Укргідроенерго", постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2026 залишено без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026.
Додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2026 заяву АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" про ухвалення додаткової постанови з питань відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення під час розгляду справи №904/5054/25 у Центральному апеляційному господарському суді задоволено в частині стягнення з ПрАТ "Укргідроенерго" на користь АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з апеляційним переглядом цієї справи, у сумі 10 000,00 грн.
Додаткова постанова мотивована тим, що оцінюючи обсяг наданої адвокатом під час апеляційного перегляду справи правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд приходить до висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на позивача повністю, та з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також незмінності правової позиції сторін під час апеляційного перегляду справи, справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, 12.05.2026 (через систему ?Електронний суд?) ПрАТ "Укргідроенерго" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2026 (повний текст складено 22.04.2026), рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026, додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026, в якій просить судові рішення скасувати та ухвали нове рішення з підстав, наведених у касаційній скарзі.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого.
Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 7 зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Пунктом 1 частини 1 статті 163 ГПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Оскільки предметом позову у цій справі є стягнення 907 565,72 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 (3 028,00 грн х 500 = 1 514 000,00 грн), з урахуванням положень ГПК України вона може бути розглянута у касаційному порядку лише за наявності для цього підстав, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 зазначеного Кодексу.
Зі змісту статті 244 ГПК України убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Додаткове рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб оскаржується в тому самому порядку, що і рішення по суті, тобто на підставі пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, що також узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 21 травня 2021 року у справі № 905/1623/20.
В якості обґрунтування наявності підстави для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України, скаржник у поданій касаційній скарзі зазначає, що справа має особливе значення для скаржника, оскільки судове рішення, що ґрунтується виключно на акті індивідуальної дії - Протоколі НКРЕКП є порушенням усталеної практики Верховного Суду та може призвести до неоднакового застосування норм права та продовження подібної практики не виконання договірних зобов`язань, що призведе до збільшення заборгованостей на ринку електричної енергії, а оскільки це не єдиний такий договір в господарській діяльності Товариства (зокрема, наразі в суді апеляційної інстанції перебуває справа №912/2621/24 за позовом ПрАТ ?Укргідроенерго? про стягнення заборгованості за аналогічним договором, який суд першої інстанції задовольнив) важливим є всебічне дослідження наявних в матеріалах справи доказів та доводів викладених в поданих процесуальних документах. Крім того, питання заборгованості та взаєморозрахунків на ринку електричної енергії становить значний суспільний інтерес, зокрема, у період воєнного стану. Водночас дана справа стосується системної проблеми, а саме надання судами нижчих інстанцій актам індивідуальної дії (зокрема, Протоколам НКРЕКП) статусу преюдиційних доказів, що мають заздалегідь встановлену силу. Такий підхід прямо суперечить частині 2 статті 86 ГПК України та висновкам Верховного Суду. А враховуючи критичний стан енергетичної системи України в період воєнного стану, питання правомірності розрахунків на ринку електричної енергії та роль Регулятора (НКРЕКП) у цих процесах становить значний суспільний інтерес. Стабільність ринку залежить від передбачуваності судової практики: учасники ринку повинні мати впевненість, що їхні права захищаються на підставі умов договору та закону, а не лише на підставі суб`єктивних висновків Регулятора.
Розглянувши доводи скаржника у контексті наявності/відсутності випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України касаційної скарги та доданих до неї документів та змісту оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявних випадків для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Верховний Суд зазначає, що тягар доказування наявності випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України покладається на скаржника.
Використання оціночних чинників, як-то: ?"винятковість значення справи для скаржника?, ?суспільний інтерес?, тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення ?розгляду заради розгляду?.
Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду. 
Верховний Суд також виходить з того, що наявність ?суспільного інтересу? як обставини, що може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, оцінюється за кількісними та якісними критеріями як-от: суспільна значущість, тобто вплив на права не окремої людини, а спільноти індивідуумів, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору (кількісний критерій); інтенсивність втручання в сферу реалізації законного інтересу, тобто встановлення певних обтяжень для групи осіб майнового чи немайнового характеру, пов`язаних із предметом позову, та, переважно, але не винятково, триваючий характер дії таких обтяжень або обмежень у реалізації прав щодо певного суспільного блага (якісний критерій).
Щодо ?виняткового значення? справи для учасника, то в даному випадку оцінка судом такої ?винятковості? може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Водночас Верховний Суд, розглянувши наведені доводи скаржника щодо наявності значного суспільного інтересу та виняткового значення у цій справі, зауважує, що суспільний інтерес може полягати у важливості наслідків вирішення справи для значної кількості суб`єктів права або суспільних цінностей, що панують у державі, та спрямованих на забезпечення сталого розвитку держави, забезпечення у ній суспільного порядку, безпеки, та потреб суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства, тощо.
Натомість спірне питання, яке порушує скаржник у касаційній скарзі, випливає з правочину, укладеного між сторонами спору, при цьому наслідки виконання/невиконання саме цього правочину мають юридичне значення лише для сторін договору, зокрема, в частині належного виконання зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг.
Колегія суддів відзначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Касаційний господарський суд також враховує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію ?суду права?, що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є ?судом фактів?.
Верховний Суд відзначає, що, визначені пунктом 2 частини 3 статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип ?правової визначеності? буде порушено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 (справа №914/1570/20, провадження №2-90гс20) зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних фільтрів не порушує права на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних фільтрів допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує права доступу до правосуддя.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Ураховуючи викладене, з огляду на принципи господарського судочинства, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №904/5054/25 за касаційною скаргою ПрАТ ?Укргідроенерго? на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України,
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №904/5054/25 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.04.2026, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2026, додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.04.2026 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач