Справа № 145/210/26 
Провадження № 2/145/492/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2026 р. селище Тиврів 
Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Копилової Л. В. ,
за участю секретаря Мигдальської Н.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 27 січня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 222335333 (далі - Кредитний договір) на суму 14 600 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора MNV235DD. В подальшому сума кредиту була збільшена до 19 000 грн. За умовами укладеного договору кредит надавався на строк 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, зі сплатою процентів за користування кредитом, які нараховуються в поряду встановленому п.п.1.4.1-1.4.3 договору. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а останнє зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором, зокрема, до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем було укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором.
За розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем, за Кредитним договором від 27 січня 2021 року № 222335333 становить – 76 321,13 грн., яка складається із: 12 293,30 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 64 027,83 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом;
У зв`язку із невиконанням відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним Кредитним договором, просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у сумі 76 321, 13 грн., сплачений судовий збір у сумі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін
Відповідач 16 лютого 2026 року подала до суду відзив, в якому заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів факту укладення нею кредитного договору; позивач не просить стягнути з неї пеню за прострочення зобов`язання відповідно до умови встановленої договором; позивачем пропущено строк позовної давності без поважних на те причин; позивач просить стягнути заборгованість за процентами у розмірі 8 936,48 грн., нараховану на дату відступлення права вимоги; на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та нею ще не виникло зобов`язань, а тому позивач не набув права вимоги до неї. Також просила застосувати строк позовної давності та відмовити у позові повністю.
До відзиву, позивачка додала копію пенсійного посвідчення, відповідно до якого її прізвище значиться як ОСОБА_2 . 
Представник позивача 19 лютого 2026 року подав відповідь на відзив, в якій вказував на те, що строк позовної давності ним не пропущено у зв`язку із зупиненням перебігу строків давності на період дії воєнного стану. Доводи відповідачки щодо недоведеності факту укладення договору, нарахування процентів вважав безпідставними та необгрунтованими. Крім цього, звернув увагу на правомірність переходу права вимоги до позивача від первісного кредитора за вимогами кредитного договору до відповідачки. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Сторони на розгляд справи до суду не з`явилися, про час та місце її розгляду повідомлені в установленому законом порядку. У поданих заявах просили розглядати справу в їх відсутність.
Суд дослідивши письмові докази дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
В ході розгляду справи судом уточнено прізвище відповідачки на підставі наданого нею посвідчення як ОСОБА_2 .
Установлено, що 27 січня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 222335333 (далі - Кредитний договір) на суму 14 600 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора MNV235DD. 
Згідно п.1.2 договору, кредит надавався на строк 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. 
01 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до Договору № 222335333 від 27 січня 2021 року, згідно якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 1500 грн., викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у ньому єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму визначену цією угодою.
04 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до Договору № 222335333 від 27 січня 2021 року, згідно якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 600 грн., викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у ньому єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму визначену цією угодою.
12 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до Договору № 222335333 від 27 січня 2021 року, згідно якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 2 000 грн., викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у ньому єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму визначену цією угодою.
22 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до Договору № 222335333 від 27 січня 2021 року, згідно якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 300 грн., викласти Графік розрахунків в новій редакції та відобразити у ньому єдиний порядок сплати непогашеної суми Кредиту, збільшеної на суму визначену цією угодою.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну комерцію» цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору.
За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У відповідності до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено електронний кредитний договір.
Суд не бере до уваги посилання відповідачки про недоведеність підписання спірного кредитного договору, оскільки такий договір укладений між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на особистий телефонний номер відповідача, та використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, а отже, укладений у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону.
Одноразовий ідентифікатор -MNV235DD було надіслано 27 січня 2021 року о 17:47:50 год. на телефонний номер НОМЕР_1 , який зазначений відповідачкою у заявці на отримання грошових коштів, також згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» вказаний номер зазначений як фінансовий в анкетних даних ОСОБА_5 , на цей номер відправлялася інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № 4149499132623222, відкритою на її ім`я.
Наведене спростовує твердження відповідачки про не підтвердження факту укладення нею кредитного договору.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
05 серпня 2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а останнє зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором, зокрема, до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем було укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. 
Відповідно до положень статей 512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Підпунктом 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» передбачено, що фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.
Відповідно до п. п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Суд враховуючи те, що строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року неодноразово продовжувався додатковими угодами та був чинним станом на 02.11.2021 року (день складання реєстру прав вимоги № 158 від 02.11.2021 року), дійшов висновку про те, що станом на зазначену дату первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вправі був відступити ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором № 222335333 укладеним 27 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою ОСОБА_4 , за яким настав строк виконання.
При цьому, слід зазначити, що право вимоги по кредитному договору відступлено первісним кредитором на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а в подальшому позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги (Реєстрів Боржників/ Акту прийому-передачі Реєстру Боржників), які оформлені належним чином.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або за Законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За умовами укладеного кредитного договору від 27 січня 2021 року № 222335333 та обставин справи існувало два періоди нарахування процентів: за користування кредитними коштами згідно ст.1048 ЦК України та за користування кредитними коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за весь час прострочення.
У відповідності до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до п.1.4 договору, за користування кредитом протягом Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в поряду встановленому п.п.1.4.1-1.4.3, а саме: виключно на період строку визначеного в п.1.12 договору нарахування процентів здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 32,85 %, що становить 0,09 % від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Згідно п.1.4.2 за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п.1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25 (триста десять цілих двадцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,85 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження Дисконтного періоду на строк, що дорівнює чи більше ніж 31 та 46 днів від дати закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, Позичальнику може бути надано додаткову знижку від Індивідуальної процентної ставки, що розраховується в порядку передбаченому Правилами постійно діючої програми «Рівні лояльності» Кредитодавця (далі – «Програма»), які розміщені на Сайті Кредитодавця за посиланням https://moneyveo.ua/uk/promoactionnews/programma-lojalnosti/. Станом на дату укладення цього Договору Позичальнику присвоєний 6 Рівень лояльності, що не може бути змінено (переглянуто) до моменту повного виконання цього Договору.
Згідно п.1.4.3 у випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст.212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п.1.3 цього Договору.
Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.
Відповідно до п.4.3 договору сторони погодилися, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Згідно розрахунку позивача загальна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_4 перед позивачем, за кредитним договором від 27 січня 2021 року № 222335333 становить – 76 321,13 грн., яка складається із: 12 293,30 грн. – заборгованості по тілу кредиту; 64 027,83 грн. – заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Оскільки ОСОБА_4 порушила зобов`язання за укладеним кредитним договором № 222335333 від 27 січня 2021 року неповернувши суми отриманого кредиту та нараховані відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого у неї станом на 20.09.2021 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальній сумі 76 321,13 грн., суд дійшов висновку про стягнення вказаної суми з відповідачки на користь позивача в повному обсязі.
Доводи відповідачки ОСОБА_4 про втрату паспорту на момент укладення кредитного договору 27 січня 2021 року, не знайшли свого підтвердження наданими доказами, оскільки як вбачається зі скріншота особистого кабінету «Українське Бюро Кредитних Історій», наявна інформація про втрату паспорта відповідачкою датована 14 грудня 2009 року, тобто за 11 років до укладення кредитного договору.
Щодо доводів відповідачки про пропуск позивачем строку позовної давності звернення до суду та вимоги про його застосування, суд зазначає наступне.
ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст.256,257 ЦК України).
Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
24.02.2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався та продовжує існувати на даний час.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії ( п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Таким чином, строк позовної давності у даному випадку позивачем дотримано.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат у справі, слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач поніс витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правову допомогу у сумі 2422,40 грн. та 7000 грн. відповідно.
Розмір витрат на правову допомогу підтверджується: свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю № 7073/10 від 19 жовтня 2018 року, договором про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, додатковою угодою № 25770899712 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року, згідно якого вартість наданих послуг на правову допомогу позивачеві склала 7000 грн.
Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру.
Враховуючи задоволення позову, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Оскільки відповідачка є особою з інвалідністю ІІ групи, тому судовий збір в сумі 2422,40 грн. сплачений позивачем при подачі позовної заяви підлягає компенсації за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ЕЙС» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором № 222335333 від 27.01.2021 року в розмірі 76 321 ( сімдесят шість тисяч триста двадцять один) гривень 13 копійок, з яких: 12 293,30 грн cyмa зaбopгoвaності за основною сумою боргу; 64 027,83 грн. - cyмa заборгованості за відсотками; а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 ( сім тисяч) гривень.
Витрати по сплаті судового збору в сумі 2662 ( дві тисячі шістсот шістдесят два) гривень 40 копійок компенсувати за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст рішення складено 05 травня 2026 року.

Суддя       Копилова Л.  В.