Справа № 295/11592/24
2/296/61/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
22 травня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Шкирі В.М., за участі секретаря судового засідання Сейко Л.В., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Демчик Н.О., представника відповідача ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» – адвоката Кеню Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон та Порядок», Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшин» про витребування майна з чужого незаконного володіння, - 
ВСТАНОВИВ:
29.08.2024 до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра», ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок», ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» про витребування майна з чужого незаконного володіння - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона вибула з володіння власника поза його волею з порушення вимог законодавства.
04.09.2024 ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира було відкрито провадження у справі, яка розглянута за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира було частково задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 та витребувано докази у приватного нотаріуса Київського міскього нотаріального округу Пономарьової Д.В., які у вказаний в ухвалі строк були надані нотаріусом.
20.09.2026 до суду надійшли заперечення представника ТОВ «Преміум Лігал Колекшин» - адвоката Кеню Д.В., в яких представник вказує, що порушень на які полилається пощивач не було та його квартира правомірно перебуває у власності відповідача. При цьому вказує, що позивач неодноразово повідомлявся про наявність боргу за кредитним договором, необхідність його оплати шляхом направлення вимог, як за адресою: АДРЕСА_1 так і за адреспми АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 проте вони поверталися через їх неотримання позивачем . Також представник вказує, що не було порушено прав дитини позивача, оскільки він зареєстрував її у спірній квартирі вже після укладення договору іпотеки. також окрему увагу представник звертає на необгрунтованість тверджень позивача, що ТОВ не набуло права вимоги та права звернення стягнення на майно, як предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та вказує, що позивач вільно трактує норми права, проте його трактування є хибним ( до заперечень надано додатки а.с.48-127)
24.09.2026 від представника ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» є добросовісним набувачем майна, що було предметом іпотеки за Договором іпотеки, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007 . При укладанні спірного Договору купівлі-продажу від 25.03.2021 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. сторонами дотримано усіх умов, визначених законодавством та необхідних для чинності правочину. Позивач стверджує, що проживає за адресою місцезнаходження предмету іпотеки та зазначає, що ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» не направив повідомлення про відступлення прав вимоги, однак ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» достеменно відомо, що ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН» направляло на адресу позивача повідомлення про намір Іпотекодержателя укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки, адже докази підтвердження вказаного надавались приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Пономарьовій Дар`ї Володимирівні при посвідченні Договору купівлі- продажу нерухомого майна за р. 755 від 25.03.2021 р., про що свідчить п.2 вказаного договору. Позивач вводить суд в оману, стверджуючи що його не було повідомлено про відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007 року до ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», адже повідомлення було направлено на адресу, що є місцем проживання Позивача, про що він сам зазначає. Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Також вказано, що порушень прав дітей не було оскільки позивач зареєстрував дитину у спірному житлі після того, як уклав договір Іпотеки та  без дозволу та згоди Іпотекодержателя.
Також вказано, що ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» після набрання чинності договором №GL3N217215_ПВ набув усіх прав визначених в п.2.1 та 2.2 Договору серед яких і право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах встановлених Основним договором.
Відповідно до п.5.1. Договору іпотеки до Кредитного договору № 20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007 року (дам — Договір іпотеки), Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором. У пункті 5.3. Договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку». Тобто, сторонами Договору іпотеки обумовлено можливі шляхи звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання за кредитним договором.
ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» мало всі законні права на відчуження спірної квартири ТОВ «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК», оскільки було дотримано усіх вимог законодавства з огляду на що просить відмовити в задоволенні позову (а.с.134-148 т.1) 
26.09.2026 на адресу суду надійшов відзив представника фонду гарантування фізичних вкладів в якому вказано, що фонд здійснює виведення ПАТ "КБ "Надра" з ринку з 28.09.2020 оскільки Банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Вказано, що, порушень законодавства при відчуженні предмету іпотеки не було, а отже в позові просять відмовити (а.с.149-158 т.1) 
25.08.2025 приватний нотаріус Дар`я ПОНОМАРЬОВА на виконання ухвали суду надала копії документів, які стали підставою для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - кватрири АДРЕСА_4 від 25.03.2024 на 46 аркушах (а.с.23-70 т.2) 
Представник позивача - адвокат Демчик Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. 
Представник відповідача - адвокат Кеню Д.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказав на його необгрунтованість та поданим з порушенням строку позовної давності.
Вислухавши представників сторін, ослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідно них визначив правовідносини, що склалися між сторонами.
20.12.2007 року між позивачем – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (надалі за текстом – спірна квартира), який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського округу Сєтаком В.Я., за реєстровим №19729 (а. с. 6-7). 
20.12.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №20/12/2007/840-Н/770 (а. с. 8-10), відповідно до п.1 якого банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 87500,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим Договором, за програмою Житлове рішенням – Житло дітям, цільове призначення – проведення розрахунків по договору купівлі продажу №№20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007.
У забезпечення виконання Позивачем зобов`язань за кредитним договором 20.12.2007 між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком С.Я., за реєстровим № 11731, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4 (а.с.11-12)
13.04.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір про відступлення(купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N217215_ПВ (а.с.13-15, 90-92)
Згідно договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимог ПАТ КБ «Надра» як первісний кредитор відступає шляхом продажу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» як новому кредитору права вимоги банку до позичальників, заставодавців, поручителів гарантів, зазначених у Додатку №1 до договору. Включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконувати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредитну (овердрафту), договорами поруки договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, договорами про надання гарантій (гарантіями), з урахуванням всіх змін, доповнень 1 додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до договору, а новий кредитор сплачує банку за право вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначених договором.
У відповідності з п.2.2 договору про відступлення, за цим договором ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуває наступні права за основними договорами з боржниками згідно Додатку №l: вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами щодо сплати боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у Додатку №1 та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги, включаючи вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття прав вимоги процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати нарахованих не сплачених на момент набуття права вимоги штрафних санкцій, неустойок (штрафів, пеней), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах, встановлених основними договорами.
Водночас, у відповідності з п.3.4 договору про відступлення новий кредитор зобов`язаний повідомити про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 5 (п`яти) календарних днів з до набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством , відповідним основним договором, а банк повідомляє про укладення договору про відступлення шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на веб-сайті банку з дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації яка містить банківську таємниць та захисту персональних даних.
Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та Боржників/ Поручителів/Заставодавців/Дебіторів за такими договорами під №46 вказано ОСОБА_1 , як боржника за кредитним договором №20/12/2007/840-Н/770 та іпотекодавця (а.с.93) 
25.03.2021 між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» укладено договір купівлі прожажу нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.96-97) 
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 березня 2021 року індексний №2499131198, підтверджується, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. 25 березня 2021 року зареєстровано право власності ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу 755 від 25 березня 2021 року(а. с. 16-17, 97 зворот).
Станом на дату подання позову позивач з сім`єю зареєстрований та постійно проживає у квартирі що посвідчується довідкою виданою за підписом Директора ПСП «Вертикаль» Алли ПЕТРЕНКО (а. с. 19)
04.05.2020 ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» надіслало ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_3 та на адресу: АДРЕСА_2 вимогу про усунення порушень вказавши, що 30.04.2020 між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено договір № GL3N217215_пв про відступлення вимог (купівлі-продажу) прав вимоги за договором №20/12/2007/840-Н/77, та що станом на 30.04.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 95783,8 дол.США, що еквівалентно 2583423,72 грн та запропоновано їх сплатити (а.с.98-104 т.1)
02.09.2020 ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» надіслало ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 , на адресу: АДРЕСА_2 та на адресу: АДРЕСА_1 вимогу про усунення порушень вказавши, що 30.04.2020 між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено договір № GL3N217215_ПВ про відступлення вимог (купівлі-продажу) прав вимоги за договором №20/12/2007/840-Н/77, та що станом на 30.04.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 95783,8 дол.США, що еквівалентно 2583423,72 грн та запропоновано їх сплатити (а.с. 105-113 т.1)
Таким чином, суд встановив, що між сторонами існує спір, що виник у зв`язку з реалізацією відповідачами норм законодавства, що регулює перехід права власності на нерухоме майно, передане в іпотеку що регулюється нормами ЦК України та Законом України «Про іпотеку» .
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18) зазначено, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов:
- факт відчуження майна;
- майно відчужене особою, яка не мала на це права; 
-відчужене майно придбав добросовісний набувач;
Відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. 
За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. 
Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19)).
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).
Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22).
Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України.
Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).
Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, передусім слід перевіряти добросовісність набувача майна. 
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/ недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном».
Судом встановлено, що 25.03.2021 між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» укладено договір купівлі прожажу нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.96-97) 
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 березня 2021 року індексний №2499131198, підтверджується, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. 25 березня 2021 року зареєстровано право власності ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу 755 від 25 березня 2021 року(а. с. 16-17, 97 зворот).
Отже, спірна квартира придбана за відплатним договором
Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, необхідно оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна, про що неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Отже, насмперед суд має встановити чи добросовісним набувачем спірної квартири є ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» .
При укладенні договоро купівлі-продажу спірної квартири нотаріс перевірив у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо квартири (інформаційна довідка № 249891196 від 25.03.2026) де значилося, що іпетекодержателем є ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» (а.с.26-27 т.2) .
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, або особиста доставка на адресу іпотекодавця.
За змістом статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.
Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.
Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.
Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.
20.12.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №20/12/2007/840-Н/770 (а. с. 8-10), відповідно до п.1 якого банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 87500,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим Договором, за програмою Житлове рішенням – Житло дітям, цільове призначення – проведення розрахунків по договору купівлі продажу №№20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007.
У забезпечення виконання Позивачем зобов`язань за кредитним договором 20.12.2007 між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком С.Я., за реєстровим № 11731, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_4 (а.с.11-12)
13.04.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір про відступлення(купівлі-продажу) прав вимоги №GL3N217215_ПВ (а.с.13-15, 90-92)
Згідно договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимог ПАТ КБ «Надра» як первісний кредитор відступає шляхом продажу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» як новому кредитору права вимоги банку до позичальників, заставодавців, поручителів гарантів, зазначених у Додатку №1 до договору. Включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконувати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредитну (овердрафту), договорами поруки договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, договорами про надання гарантій (гарантіями), з урахуванням всіх змін, доповнень 1 додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до договору, а новий кредитор сплачує банку за право вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначених договором.
У відповідності з п.2.2 договору про відступлення, за цим договором ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуває наступні права за основними договорами з боржниками згідно Додатку №l: вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами щодо сплати боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у Додатку №1 та визначених на момент набуття новим кредитором права вимоги, включаючи вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття прав вимоги процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати нарахованих не сплачених на момент набуття права вимоги штрафних санкцій, неустойок (штрафів, пеней), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах, встановлених основними договорами.
Водночас, у відповідності з п.3.4 договору про відступлення новий кредитор зобов`язаний повідомити про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 5 (п`яти) календарних днів з до набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством , відповідним основним договором, а банк повідомляє про укладення договору про відступлення шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на веб-сайті банку з дотриманням вимог законодавства України з питань захисту інформації яка містить банківську таємниць та захисту персональних даних.
Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та Боржників/ Поручителів/Заставодавців/Дебіторів за такими договорами під №46 вказано ОСОБА_1 , як боржника за кредитним договором №20/12/2007/840-Н/770 та іпотекодавця (а.с.93) 
Отже, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» після набрання чинності договором №GL3N217215_ПВ набув усіх прав визначених в п.2.1 та 2.2 Договору серед яких і право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах встановлених Основним договором.
Відповідно до п.5.1. Договору іпотеки до Кредитного договору № 20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007 року (дам — Договір іпотеки), Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором. У пункті 5.3. Договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку». Тобто, сторонами Договору іпотеки обумовлено можливі шляхи звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання за кредитним договором.
Позивачем не заперечується, що він не виконав свої зобов`язання за кредитним договором№ 20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007. Ним лише оспорюється порядок вибуття з його володіння квартири, як предмету іпотеки за кредитним договором№ 20/12/2007/840-Н/770 від 20.12.2007, який він вважає був порушений.
Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).
Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.
Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 зазначено, що в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
04.05.2020 ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» надіслало ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 та на адресу: АДРЕСА_2 вимогу про усунення порушень вказавши, що 30.04.2020 між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено договір № GL3N217215_пв про відступлення вимог (купівлі-продажу) прав вимоги за договором №20/12/2007/840-Н/77, та що станом на 30.04.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 95783,8 дол.США, що еквівалентно 2583423,72 грн та запропоновано їх сплатити (а.с.98-104)
02.09.2020 ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» надіслало ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 , на адресу: АДРЕСА_2 та на адресу: АДРЕСА_1 вимогу про усунення порушень вказавши, що 30.04.2020 між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено договір № GL3N217215_пв про відступлення вимог (купівлі-продажу) прав вимоги за договором №20/12/2007/840-Н/77, та що станом на 30.04.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 95783,8 дол.США, що еквівалентно 2583423,72 грн та запропоновано їх сплатити (а.с105-113)
За таких обставин, суд відхиляє доводи представника позивача, що відсутні докази направлення вимог ОСОБА_1 через невідповідність описів вкладення та дат відправлення поштовим штемпелям, з огляду на те, що вимога може бути сформована однією датою, а направлена пізніше. Закон не вимагає, щоб дата вимоги збігалася з датою її відправки .
Суд вважає, що представником відповідача надано достатньо доказів направлення ним на адресу позивача вимог про усунення порушення в контексті ст.35 Закону «Про іпотеку», при цьому не має значення, що ОСОБА_1 їх фактично не отримав.
Отже, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» мало право на застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки.
Щодо відчуження квартири в період дії мараторію.
07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII (надалі – Закон про мораторій), який ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. 
Згідно із підпунктом першим пункту 1 Закону про мораторій не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону про іпотеку, якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна, а загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.
Пункт 4 Закону про мораторій передбачає, що протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Велика Палата Верховного Суду визначилась з правовим висновком про те, що Закон про мораторій поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, а в подальшому цей правовий висновок був підтверджений, наприклад у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19, тощо. 
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 дійшла висновку, що у разі якщо квартира, яка є предметом іпотеки, підпадає під критерії, визначені пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на неї не може бути звернуто примусове стягнення, у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначене є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на таку квартиру за іпотекодержателем.
Втрата чинності Законом про мораторій відбулась 21 квітня 2021 року на підставі Кодексу України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII, тоді як Договір купівлі-продажу між відповідачами ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість – Закон та Порядок», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В за реєстровим №755, було укладено 25 березня 2021 року, тобто, у період дії мораторію. 
Адвокат позивача - Демчик Н.О у судовому засіданні звертала увагу суду, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири позивач відповідав визначеним ч.1 ст.1 Закону України критеріям, визначених п.1 ч.1 ст.1 Закону про мораторій, що підтверджується: площа квартири менше 140кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 грудня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я за реєстровим №19729, квартира використовується як місце постійного проживання позивача, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї у власності позивача немає іншого нерухомого житлового майна, що підтверджується Інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно.
Натомість представник відповідача ТОВ до своїх заперечень додав Інформацію з Державного реєстру речових прав (інформаційна довідка №288587150 від 06.12.2021) згідно якої у ОСОБА_1 з 2017 року у спільній сумісній власності (розмір частки 1/1) перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.114-117 т.1) 
Таким чином, квартира, яка є предметом іпотеки, на момент укладення відповідачами Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 25 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В за реєстровим №755, не підпадала під критерії, визначені пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та на неї могло було бути звернуто примусове стягнення.
Щодо вчинення договору купівлі-продажу спріної квартири без дозволу органу опіки та піклування. 
Майно передано в іпотеку 20.12.2007 року, доказів, що в квартирі зареєстровані діти станом на цю дату матеріали справи не містять.
Згідно довідки від 20.12.2021 в квартирі зареєстровано 3 особи: ОСОБА_4 1978 року народження, ОСОБА_5 2001 року народження, ОСОБА_6 2012 року народження (а.с.19) позивач ОСОБА_1 в квартирі зареєстрованим не значиться але фактично там проживає (а.с.20)
Отже, позивач добровільно зареєстрував дітей у квартирі, яку ж він сам передав в іпотеку під час її купівлі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2940ц15, правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування не дає підстав для висновку про порушення прав малолітніх дітей, адже укладення договору іпотеки не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження їх права, оскільки на момент укладення договору іпотеки малолітні діти не проживали та не були зареєстровані в будинку. Банк як іпотекодержатель діяв добросовісно та пересвідчився, що в іпотечному будинку не проживають неповнолітні діти, проте усупереч умовам договору іпотеки боржником вчинені дії стосовно їх реєстрації з метою перешкоджання іпотекодержателю здійснювати дії стосовно реалізації такого майна.
При укладенні договору іпотеки права малолітньої дитини порушені не були, вона не була власником та не користувалися нерухомим майном, яке передавалося в іпотеку, не була зареєстрована на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки і, отже, отримання дозволу на здійснення правочину не є імперативним, так само, як і отримання дозволу на реалізацію предмета іпотеки, оскільки вказане не призвело до зменшення чи обмеження існуючого права дитини». Зазначений висновок був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( ОСОБА_1 , РНОКІШ НОМЕР_1 ), у Позивача у власності знаходиться інше нерухоме майно: -квартира, об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності, розмір частки 1/1; Таким чином, наявність у Позивача іншого нерухомого житлового майна свідчить, що майнові права та інтереси дитини не були обмежені та/або порушені.
В свою чергу згідно ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. 
Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 
Отже, неповнолітні діти позивача набули право користування квартирою в обмеженому обсязі, адже право користування Позивача теж було обмежене наявним обтяженням - зареєстрованою іпотекою.
Таким чином суд не встановив порушень щодо прав дітей чи звуження їх інтересів під час відчуження спірної квартири.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статі 76,77,79 ЦПК України).
Отже, судом було встановлено, що ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_4 оскільки відповідач «Преміум Лігал Колекшин» мало право на застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки та майно не підпадало під мараторій, а також відсутність порушень прав дітей позивача.
У відповідності Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Суд надав відповіді на всі аргументи та контраргументи сторін та їх представників та перевірив їх доказами, а відтак виконов свій обов`язок щодо належного судочинства.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову .
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон та Порядок», Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшин» про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту.
Повний текст рішення складено 30.06.2026

Суддя В. М. Шкиря