Справа № 562/1203/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2026 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді Чорного І.А., при секретарі Бєлявській А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Здолбунів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» мотивована тим, що 03.01.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №526697 на суму 7000 грн. у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
ТОВ «Авентус Україна» відповідно до індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №526697 від 03.01.2019 надало відповідачу позику у сумі 6993,54 грн.
Вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 14258,03 грн, а саме: сума основного боргу - 6993,54 грн, сума боргу за процентами – 3764,49 грн, сума боргу за пенею і штрафами - 3500 грн.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра иа Гарантія» укладено договір факторингу №1. Відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра иа Гарантія» відступлено право грошової вимоги за кредитними договорами. 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів №1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». 
Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором кредиту.
Посилаючись на викладені обставини позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №526697 від 03.01.2019 та стягнути з ОСОБА_1 на його користьзаборгованість за кредитним договором №526697 від 03.01.2019 у розмірі 18660,14 грн., з яких: заборгованість за кредитним договором – 14258,03 грн.; сума збитків з урахуванням 3% річних – 1284,39 грн; сума збитків інфляційних втрат – 3117,72 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 травня 2026 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд створив учасникам процесу належні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечень для висловлення своїх доводів і заперечень, повідомлення усіх відомих їм обставин та подання усіх можливих доказів.
У відзиві на позов та заяві від 21.05.2026 представник відповідача адвокат Колодійчук Н.В. просила в задоволені позову відмовити, мотивуючи відсутністю доказів укладення кредитного договору. Вказала на відсутність доказів переходу права вимоги до позивача за кредитним договором. Також просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
27.05.2026 представник позивача надав додаткові пояснення з додатками щодо наданого представником відповідача відзиву на позов. 
Також суд зауважує, що підстави для задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів від 27.05.2026 відсутні, оскільки останнім недотримані положення ст.ст. 83,84 ЦПК України.
Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у передбаченому ЦПК України порядку, про причини неявки суд не повідомили. 
За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд дійшов до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Також суд бере до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 03.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», був укладений договір про надання фінансового кредиту №526697.
Відповідно до п. 1.1, 1.2.1, 1.4. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 7000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Фіксована процентна ставка за користування кредитом 1,71% від суми кредиту за кожний день. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1.
12.04.2018 укладено додаткову угоду №18 та підписано реєстр права вимоги №18 від 26.04.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №526697 від 03.01.2019 перейшло до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Згідно змісту дослідженого розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення вимоги) загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 14258,03 грн, а саме: сума основного боргу - 6993,54 грн, сума боргу за процентами – 3764,49 грн, сума боргу за пенею і штрафами - 3500 грн.
Відповідно до наведених позивачем розрахунків, загальна заборгованість за період прострочення грошового зобов`язання 1 097 днів становить 18660,14 грн., з яких: заборгованість за кредитним договором – 14258,03 грн.; сума збитків з урахуванням 3% річних – 1284,39 грн; сума збитків інфляційних втрат – 3117,72 грн.
Відповідно до Протоколу № 1706 від 28.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс».
Як визначено у статтях 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України).
У статті 1077 ЦК України визначено поняття договору факторингу.
Договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, представник позивача повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» набуло право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань за договором №526697 про надання фінансового кредиту, укладеного 03.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1  на підставі договору факторингу №1, укладеного 12.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
У договорі факторингу від 12.04.2018 № 1 сторони обумовили:
«Фінансування» - сума коштів, що сплачується фактором клієнту за відступлення права вимоги на умовах цього договору (пункт 1.6).
Згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1).
Відповідно до пункту 3.1.3 договору фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у відповідному розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17 висновано, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).
Однак, доказів оплати за договором факторингу №1 від 12.04.2018 стороною позивача не надано.
Довідка, сформована ТОВ «Авентус Україна» від 03.04.2025 №84/25-АГ про здійснення ТОВ «Він Фінанс» розрахунків за відступлені права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу №1 від 12.04.2018, не є належним доказом здійснення господарської операції або факту перерахування коштів, оскільки вона є інформаційним документом, а не первинним бухгалтерським обліковим документом.
Отже позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №1 від 12.04.2018, тому позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що:
47. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.
48. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то така до задоволення не підлягає, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування строку позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив строку позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач, що узгоджується із позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу покладаються на позивача.
Щодо стягнення судових витрат на користь відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. необхідно зазначити наступне.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав копію договору, акт прийомання-передачі виконаних робіт до договру про підтвердження факту надання правничої допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера 320/05 від 20.05.2026 на суму 7000 грн.
Оцінюючи зміст обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, неминучості витрат, значенню справи, суд вважає, що гонорар є завищеним, оскільки має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат.
А тому, суд вважає співмірним стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» на користь ОСОБА_1  2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненскього апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»,  місцезнаходження: 04112, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України -38750239.
Відповідач: ОСОБА_1 : місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя:     І.А. Чорний