ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/15470/25 
Номер провадження 22-ц/816/1611/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Черей Сніжани Валентинівни на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2025 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми, -

в с т а н о в и в:

12 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8914547 від 10 лютого 2023 року у сумі 20950 грн, з яких 5000 грн боргу за тілом кредиту, 15000 грн боргу за процентами та 950 грн боргу за комісією.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та відповідачем укладено кредитний договір № 8914547, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн. 26 червня 2023 року ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором, за яким обліковується кредитний борг у сумі 20950 грн, який заявник просить стягнути на свою користь.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 8914547 від 10 лютого 2023 року у сумі 20950 грн, з яких: 5000 грн боргу по тілу кредиту, 15000 грн боргу по процентам та 950 грн боргу по комісії, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та 8000 грн витрат за надання правничої допомоги.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Черей С.В. з рішенням суду не погодилась, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не укладав кредитний договір, оскільки одноразовим ідентифікатором підписана лише анкета-заява, а другий одноразовий ідентифікатор відповідачу не надсилався. Крім того, між умовами анкети-заяви та договору є розбіжності в частині нарахування процентів. Позивач не довів належність відповідачу банківської картки, на яку зараховані кредитні кошти. Виписка по картковому рахунку не є первинним документом і не підтверджує існування боргу. Звертає увагу на те, що реєстр права вимоги суду не наданий, а витяг з такого реєстру не є допустимим доказом. Вважає неспівмірною компенсовану позивачу суму витрат за правничу допомогу у розмірі 8000 грн, просить її зменшити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № 8914547 на Інтернет-сайті ТОВ «Мілоан» (зворот а.с. 16) за допомогою одноразового ідентифікатора V31872 (зворот а.с. 20), електронний договір про споживчий кредит № 8914547 від 10 лютого 2023 року (а.с 16-19), додаток № 1 до договору (графік платежів) (а.с. 20) та додаток № 2 до договору (Паспорт споживчого кредиту) (а.с. 20).
Згідно з умовами складових споживчого кредиту позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 105 днів, сплатою 950 грн комісії за надання кредиту, 2% щодня за 15 днів користування кредиту у розмірі 1500 грн та 3% щодня за 90 днів користування кредитом у розмірі 13500 грн.
Згідно з платіжним дорученням № 93320846 ТОВ «Мілоан» 10 лютого 2023 року перерахувало відповідачу 5000 грн на картку № НОМЕР_1 згідно з договором № 8914547 (а.с. 21).
Відомістю про щоденні нарахування та погашення за період з 10 лютого 2023 року по 26 травня 2023 року підтверджується надання 5000 грн кредиту, нарахування 950 грн комісії, 1500 грн процентів та 13500 грн процентів (а.с. 21).
26 червня 2023 року за договором № 99-МЛ ТОВ «Міолан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 8914547 від 10 лютого 2023 року. Згідно з витягом з реєстру боржників загальна сума відступленого боргу ОСОБА_1 становить 20950 грн та складається з 5000 грн боргу за кредитом, 15000 грн боргу по процентам та 950 грн боргу по комісії (а.с. 22-25).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідач умов договору про споживчий кредит не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 20950 грн, яку у добровільному порядку не сплатив, а тому дійшов висновку про задоволення позову. Також суд вирішив компенсувати позивачу за рахунок відповідача 8000 грн витрат на правову допомогу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин укладення кредитного договору, невиконання відповідачем його умов щодо повернення суми кредиту та сплату процентів, а також набуття позивачем права вимоги до відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Як правильно встановлено судом, позивач придбав право вимоги до боржника – відповідача у справі на суму 5000 грн боргу по кредиту та 15000 грн боргу по нарахованим первісним кредитором процентам у межах строку дії кредитного договору.
Згідно зі статями 512, 514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення.
Майбутня вимога (вимога, що може виникнути в майбутньому) не може бути предметом договору про відступлення права вимоги.
Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Колегія суддів зауважує, що обставини укладення та відповідність вимогам закону договору факторингу, укладеного між первісним кредитором та новим кредитором, не є предметом спору у цій цивільній справі, у тому числі не є предметом дослідження розмір придбаного позивачем 5000 грн боргу по тілу кредиту та 15000 грн боргу по процентам. Позивач вказані складові боргу не нараховував, а набув право вимоги до відповідача за договором факторингу.
Матеріали справи містять докази укладення кредитного договору, всі складові якого підписані відповідачем в електронному виді, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів, сплату процентів, а також підтвердження отримання позичальником кредитних коштів.
У цій справі має місце стягнення боргу, розмір якого визначено договором факторингу, тобто не стоїть питання про порушення порядку повідомлення відповідача про дострокове повернення заборгованості у спірних правовідносинах чи порядку досудового врегулювання спору, оскільки позивач є новим кредитором, який придбав у іншого нового кредитора право вимагати у відповідача сплатити борг по кредиту, який існував станом на 26 червня 2023 року.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позичальник належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора. Незважаючи на відсутність доказів отримання відповідачем повідомлення про передачу права вимоги позивачу, боржник у будь-якому випадку не був позбавлений обов`язку погашати заборгованість, зокрема і шляхом внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса або безпосередньо первісному кредитору і таке виконання вважається належним.
Отже, за відсутності доказів повної або часткової сплати заборгованості за кредитним договором ні первісному, ні новому кредитору, заборгованість на загальну суму 20000 грн підлягає стягненню на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги, які стосуються утворення боргу по процентам за користування кредитом до уваги не беруться, оскільки не є предметом спору у справі. Крім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач погодився на нарахування процентів за ставкою, вказаною в анкеті-заяві (2% на день за 105 днів), проте не давав своєї згоди на нарахування процентів за договором про споживчий кредит (2% на день за 15 днів + 3% на день за 90 днів). Як зазначалось вище, договір про споживчий кредит ОСОБА_1 підписав одноразовим електронним ідентифікатором V31872, який йому було направлено 10 лютого 2023 року на номер телефону НОМЕР_2 о 21 год. 42 хв. 36 сек. (зворот а.с. 20). Саме договір про споживчий кредит містить умови про нарахування 2% і 3%.
Водночас, вимога позивача про стягнення 950 грн комісії є незаконною, оскільки існує заборона вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).
Отже, кредитор не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь кредитора (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє кредитор або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Кредитор не повноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII забороняє продавцю (виконавцю, виробнику) включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Отже, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялися і банком не надавалися та за дії, які кредитор здійснює на власну користь або які споживач здійснює на користь кредитора, або що їх вчиняє кредитор або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Такі платежі не випливають із суті договору кредиту (ст. 1054 ЦК України), оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком кредитора, тому їх встановлення в договорі про споживчий кредит суперечить закону.
За вказаних вище обставин та вимог закону позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією за кредитним договором в розмірі 950 грн задоволенню не підлягає, а рішення суду в цій частині на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.
На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.
Оскільки позов задовольняється частково (на 95%), тому рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні шляхом зменшення суми компенсованого позивачу за рахунок відповідача судового збору за подання позову до 2301,28 грн (95% від 2422,40 грн). Відповідачу за рахунок позивача слід компенсувати 181,68 грн (5% від 3633,60 грн) судового збору за подання апеляційної скарги.
Також апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині суми компенсації понесених позивачем витрат за надану правничу допомогу.
Як встановив суд першої інстанції, позивач сплатив адвокату Усенку М.І. 8000 грн за надану під час розгляду справи в суді першої інстанції правничу допомогу. Вказані витрати підтверджуються договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, актом № 1366 наданих послуг вартістю 8000 грн, детальним описом робіт, ордером (зворот а.с. 26 – а.с. 27).
Вирішуючи питання компенсації понесених позивачем витрат за надану правничу допомогу, суд першої інстанції встановив, що відповідач та його представник клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги не заявляли. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову та у зв`язку з цим стягнути з позивача на користь відповідача 7000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. На думку суду, відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а тому суд стягнув 8000 грн відповідних витрат, вважаючи їх обґрунтованими та документально підтвердженими.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що сума компенсованих позивачу витрат на правничу допомогу не є співмірною складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Вказані витрати (на професійну правничу допомогу і на вчинення інших процесуальних дій) покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
З огляду на те, що позов задоволено частково (на 95%), справа розглядалась у порядку спрощеного провадження без участі адвоката позивача, тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що співмірною із складністю вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт буде компенсація за рахунок відповідача витрат позивача за надану йому правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2000 грн, а з урахуванням часткового задоволення позову, за рахунок відповідача позивачу слід компенсувати 1900 грн (95% від 2000 грн).
Отже, рішення суду в частині компенсації позивачу за рахунок відповідача понесених витрат на правничу допомогу підлягає зміні, а сума стягнутих витрат зменшенню з 8000 грн до 1900 грн.
Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Черей Сніжани Валентинівни задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2025 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за кредитним договором № 8914547 від 10 лютого 2023 року в розмірі 950 грн скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Абзац перший, другий та третій резолютивної частини рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 грудня 2025 року викласти в наступній редакції:
«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНКПО НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором № 8914547 від 10 лютого 2023 року в сумі 20000 грн, яка складається з 5000 грн боргу по тілу кредиту та 15000 грн боргу по процентам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2301 грн 28 коп. судового збору за подання позову та 1900 грн витрат за надання правничої допомоги.»
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 181 грн 68 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних