РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/4836/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у нерозгляді заяви про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за результатом розгляду заяви від 15 травня 2025 року; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву від 15 травня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про наявність підстав для зобов`язання комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період повторно розглянути заяву та прийняти відповідне рішення стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 на підставі п. 9, 13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з урахуванням висновків суду.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , подав суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки під час вивчення наданих позивачем ОСОБА_1 заяви та копій документів, було встановлено, що в заяві зазначено дві різні правові підстави (пункти), на яких, за твердженням позивача, має ґрунтуватися надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Зазначене формулювання заяви відповідач вважає внутрішньо суперечливим та неузгодженим, оскільки кожна із передбачених законодавством підстав для надання відстрочки має самостійний правовий зміст. Просить у позові відмовити повністю.
Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , надав до суду пояснення, згідно змісту яких вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 є юридичною особою публічного права, яка може залучатися та відповідати лише за вимогами про розподіл судових витрат, оскільки предмет позову не відноситься до компетенції, яка належить виключно суб`єктам, визначеним Постановою КМУ №560.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
16 жовтня 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою в якій просив:
"1. Повідомити про прийняте рішення за наслідками розгляду моєї заяви від 15 травня 2025 року про оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
2. Повідомити причини, на підставі яких я не був повідомлений про прийняте рішення у спосіб, зазначений у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
3. Надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів.
4. У разі позитивного рішення видати довідку із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком б.
5. У разі відмови у наданні відстрочки повідомити письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7.
6. Повідомити причини, на підставі яких я не був повідомлений про відмову у наданні відстрочки письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7.
7. Надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів.
8. Відомості та документи необхідні для пред`явлення в якості доказу до Рівненського окружного адміністративного суду, у Міністерство оборони України та у ТУ ДБР у м. Хмельницькому."
У відповідь на заяву, ІНФОРМАЦІЯ_3 листом №1344/ВихЗВГ/74 від 23.10.2025 вказав таке: «На Вашу заяву голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 16.10.2025 (вхідний № 33348 від 16.10.2025 року) повідомляю наступне. Відповідно до пункту 58 Постанови КМУ від 16.05.2024 року №560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Додаток: Копія листа на 2 арк.». До вказаної відповіді було приєднано як додаток лист відповідача від 21.05.2025 № 1344/7812.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.
По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на час розгляду цієї справи.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).
Статтею 23 Закону № 3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Згідно з ч.ч.7,8 ст.23 Закону №3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до абз.9 п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Процедуру надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок № 560). Зазначена постанова набрала чинності 18.05.2024 - одночасно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024 і станом на час виникнення спірних правовідносин діяла в редакції зі змінами, внесеними згідно з постановами №591 від 21.05.2024, №675 від 07.06.2024, №747 від 25.06.2024, №748 від 18.06.2024, №800 від 09.07.2024, №807 від 09.07.2024, №930 від 16.08.2024, №951 від 16.08.2024, №1130 від 01.10.2024, №1134 від 01.10.2024, №1542 від 27.12.2024, №1558 від 31.12.2024, №91 від 28.01.2025, №94 від 28.01.2025, №219 від 28.02.2025, №519 від 06.05.2025. 
Відповідно до п.п. 56, 57 Порядку №560 (у відповідній редакції), відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з п.58 Порядку №560 (у відповідній редакції), за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відповідно до п. 58-1 Порядку №560 (у відповідній редакції), військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Пунктом 61 Порядку № 560 (у відповідній редакції), передбачено, що військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за якою здійснюється догляд.
У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці 1 цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду: відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду; перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Додаток 5 цього Порядку (у відповідній редакції), визначає Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Так, відповідно до пп.9 п.1 додатку 5 Порядку № 560 (у відповідній редакції), документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII є:
для особи, яка потребує постійного догляду - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
для особи, яка зайнята постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд);
для особи, яка зайнята постійним доглядом за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дружини (чоловіка), документи, що підтверджують неможливість здійснення постійного догляду дружиною (чоловіком) або іншим працездатним членом сім`ї (висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу іншого працездатного члена сім`ї в постійному догляді або свідоцтво про смерть такого члена сім`ї, або витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або рішення суду про визнання безвісно відсутнім або рішення суду про оголошення його померлим), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Відповідно до п. 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Відповідач 1 стверджує, що пункт 58 Порядку №560 (у відповідній редакції) містить імперативну вимогу щодо особистого подання заявником на ім`я голови комісії заяви за формою, визначеною у додатку 4, а також відповідних підтвердних документів. На думку відповідача, формулювання «особисто подають» свідчить про обов`язковість безпосередньої фізичної присутності особи під час подання документів та виключає можливість їх направлення засобами поштового зв`язку чи через інші канали комунікації. Відповідач вказує, що особисте подання документів передбачає їх безпосереднє вручення уповноваженому адресату або його представнику, проведення ідентифікації особи заявника, а також належне офіційне оформлення факту прийняття документів. У зв`язку з цим відповідач вважає, що направлення заяви та доданих до неї документів поштовим зв`язком не може вважатися належним способом звернення у розумінні вимог Порядку №560. Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 заява та підтвердні документи особисто не подавалися, а копії поданих документів не були засвідчені у встановленому законодавством порядку, у зв`язку з чим, на думку відповідача, була відсутня можливість перевірити їх достовірність та дійсність.
Суд критично оцінює доводи відповідача 1 щодо обов`язковості виключно особистого фізичного звернення позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на отримання відстрочки від призову під час мобілізації, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 (далі – Порядок №1487), військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності уповноважених органів щодо фіксації, накопичення, оброблення та аналізу відомостей про людські мобілізаційні ресурси, забезпечення дотримання правил військового обліку, а також подання відповідних персональних та службових даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Отже, наведені положення визначають загальні засади ведення військового обліку та спрямовані на забезпечення належного обліку військовозобов`язаних осіб, однак не містять прямої норми щодо виключного способу подання документів для оформлення відстрочки від призову.
Крім того, згідно з підпунктом 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти зобов`язані особисто повідомляти органи, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну своїх персональних даних, а також надавати документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавцем використано термін «особисто» саме у контексті покладення обов`язку на військовозобов`язану особу самостійно забезпечити повідомлення відповідного органу та подання необхідних документів, а не в значенні обов`язкової фізичної присутності такої особи у приміщенні територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому Порядок №1487 не містить жодної прямої заборони щодо направлення відповідних документів засобами поштового зв`язку чи іншими засобами комунікації, а також не встановлює виключного способу реалізації такого обов`язку шляхом особистого відвідування відповідного органу.
Суд також враховує, що законодавство України не ототожнює поняття «особисте подання документів» виключно з їх безпосереднім врученням особою адресату за умови фізичної присутності, оскільки особа може реалізувати свій обов`язок щодо подання документів самостійно, у тому числі шляхом їх направлення поштовим зв`язком, за умови можливості ідентифікації відправника та встановлення змісту поданих документів. Відтак саме по собі направлення позивачем заяви та підтвердних документів поштовим зв`язком не свідчить про недотримання ним вимог законодавства щодо особистого подання документів.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що Порядком №560 (у відповідній редакції), не передбачено обов`язку особистого фізичного відвідування територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а тому позивачем було дотримано встановлену законодавством процедуру особистого подання (направлення) документів, що підтверджують право на відстрочку від призову під час мобілізації.
Водночас, суд зазначає, що Порядок №560 (у відповідній редакції), визначає не лише процедуру подання, розгляду та вирішення заяв військовозобов`язаних про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а й встановлює обов`язки відповідних комісій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо прийняття рішень за результатами розгляду таких звернень.
Так, пунктом 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), передбачено, що: «Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання. Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.
Рішення комісії оформляється протоколом. У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів.
У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
Системний, логічний та буквальний аналіз наведених положень Порядку №560 (у відповідній редакції), свідчить про те, що законодавцем встановлено чіткий, формалізований та обов`язковий порядок дій комісії територіального центру комплектування та соціальної підтримки після надходження заяви військовозобов`язаного про надання відстрочки та документів, що підтверджують право на її отримання.
При цьому вказані норми не надають відповідній комісії права на власний розсуд вирішувати питання щодо доцільності чи необхідності розгляду поданої заяви, а покладають на неї імперативний обов`язок здійснити повний та всебічний розгляд поданих документів, перевірити викладені у заяві обставини, у разі необхідності витребувати додаткову інформацію та прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення по суті заявлених вимог.
Законодавець прямо визначив юридично значимі наслідки розгляду поданої заяви, встановивши, що «на підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки». Отже, із буквального змісту зазначеної норми вбачається, що за результатами розгляду заяви військовозобов`язаного законодавством передбачено виключно два можливі варіанти реалізації владних управлінських повноважень відповідної комісії, а саме: ухвалення рішення про надання відстрочки або ухвалення рішення про відмову у її наданні. Інших способів реагування на подану заяву, зокрема залишення її без розгляду, неприйняття будь-якого рішення, повернення документів без розгляду чи фактичне ухилення від вирішення порушеного особою питання, положення Порядку №560 (у відповідній редакції), не передбачають.
Також, пунктом 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), визначено не лише обов`язок прийняття відповідного рішення, але й встановлено процесуальну форму його оформлення. Так, прямо передбачено, що рішення комісії оформляється протоколом. Зазначене свідчить про те, що рішення за результатами розгляду заяви військовозобов`язаного повинно існувати у визначеній законом формі офіційного акта суб`єкта владних повноважень, який породжує відповідні правові наслідки для заявника.
Крім того, законодавцем встановлено обов`язок повідомлення заявника про результати розгляду його заяви. Зокрема, пунктом 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), передбачено, що про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений ним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі прийняття позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6, тоді як у випадку відмови у наданні відстрочки особі надсилається письмове повідомлення із зазначенням причин такої відмови за формою згідно з додатком 7. Також прямо передбачено право особи на судове оскарження рішення про відмову у наданні відстрочки.
Суд звертає увагу, що нормативне закріплення права на судове оскарження рішення про відмову у наданні відстрочки безпосередньо свідчить про обов`язковість існування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, оформленого у встановленому законом порядку. Відсутність такого рішення фактично позбавляє особу можливості реалізувати гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист, оскільки унеможливлює перевірку судом правомірності дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.
Окрім цього, останнім абзацом пункту 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), встановлено, що до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Наведене положення додатково підтверджує, що саме момент прийняття комісією відповідного рішення є юридичним фактом, із настанням якого закон пов`язує виникнення, зміну або припинення відповідних прав та обов`язків військовозобов`язаної особи.
Таким чином, з урахуванням наведеного правового регулювання, суд доходить висновку, що після надходження заяви військовозобов`язаного про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів, які підтверджують наявність відповідних підстав, комісія територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язана у визначені законом строки здійснити належний розгляд поданих документів та ухвалити відповідне рішення по суті поданого звернення - про надання або про відмову у наданні відстрочки, оформивши таке рішення протоколом та повідомивши заявника про результати його розгляду у встановленому законодавством порядку. Відсутність будь-якого рішення за результатами розгляду поданої заяви, неприйняття рішення у встановлені строки або фактичне ухилення від розгляду звернення суперечить вимогам пункту 60 Порядку №560, не відповідає принципу належного урядування та свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, суд зазначає, що наведені у відзиві пояснення відповідача та викладені ним обставини у своїй сукупності фактично свідчать про визнання останнім тієї обставини, що заява позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не була розглянута по суті у порядку та спосіб, визначені чинним законодавством, а передбачене нормативними актами рішення за результатами її розгляду відповідачем ухвалено не було.
Так, із відзиву вбачається, що відповідач підтверджує факт надходження до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви ОСОБА_1 від 15.05.2025, яка була зареєстрована за вхідним номером №18022 від 16.05.2025, а також підтверджує отримання разом із вказаною заявою значного обсягу документів, поданих позивачем на підтвердження наявності підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема документів, що стосуються стану здоров`я особи, за якою здійснюється догляд, документів про сімейний стан, місце проживання, склад сім`ї та інших підтвердних матеріалів.
Водночас зі змісту відзиву вбачається, що відповідач не зазначає про здійснення комісією передбаченого пунктом 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), розгляду поданої заяви та доданих до неї документів по суті заявлених вимог, не посилається на прийняття відповідного рішення комісії про надання або відмову у наданні відстрочки, не надає доказів оформлення такого рішення протоколом, а також не зазначає про повідомлення позивача про результати розгляду його звернення у встановленому законодавством порядку.
Натомість відповідач фактично обґрунтовує неприйняття рішення за результатами розгляду заяви виключно власною оцінкою змісту поданої позивачем заяви, вказуючи, що у ній нібито одночасно зазначено декілька правових підстав для надання відстрочки, що, на думку відповідача, є «внутрішньо суперечливим та неузгодженим», «фактично унеможливлює належну правову кваліфікацію заявлених вимог», «не дає можливості здійснити повну та об`єктивну перевірку відповідності позивача критеріям саме тієї підстави, яка ним обрана», а також «виключає можливість прийняття законного й обґрунтованого рішення за результатами розгляду такої заяви». Крім того, відповідач прямо зазначає, що така обставина «об`єктивно ускладнювала розгляд заяви по суті».
Отже, із наведених пояснень відповідача прямо вбачається, що заява позивача не була предметом належного адміністративного розгляду по суті у розумінні вимог пункту 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), оскільки відповідач фактично самоусунувся від виконання покладеного на нього законом обов`язку щодо перевірки наявності чи відсутності у позивача права на відстрочку та ухвалення одного із передбачених законом рішень. Фактично відповідач визнає, що рішення про надання або відмову у наданні відстрочки за результатами розгляду заяви позивача прийнято не було саме з мотивів того, що, на думку відповідача, зміст заяви не дозволяв здійснити її правову кваліфікацію.
Суд звертає увагу, що положення пункту 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), не передбачають права комісії територіального центру комплектування та соціальної підтримки утримуватися від прийняття рішення за результатами розгляду заяви військовозобов`язаного з підстав, пов`язаних із оцінкою належності формулювання заяви, способу викладення заявлених вимог або зазначення у ній декількох правових підстав для надання відстрочки. Навпаки, після надходження заяви та підтвердних документів комісія зобов`язана здійснити їх розгляд, надати правову оцінку поданим матеріалам, перевірити наявність або відсутність передбачених законом підстав для надання відстрочки та прийняти відповідне рішення по суті звернення - про надання або про відмову у наданні відстрочки.
Більше того, навіть у випадку, якщо відповідач вважав подану заяву такою, що містить певні неточності, суперечності чи потребує уточнення, зазначена обставина не звільняла його від обов`язку діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а також не надавала йому права фактично залишити звернення позивача без належного розгляду та без прийняття передбаченого законом рішення.
Таким чином, наведені у відзиві доводи та пояснення відповідача у своїй сукупності фактично підтверджують, що належний розгляд заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації по суті здійснений не був, а рішення, яке відповідно до вимог пункту 60 Порядку №560 (у відповідній редакції), мало бути ухвалене за результатами такого розгляду, відповідачем прийнято не було, що свідчить про допущену суб`єктом владних повноважень протиправну бездіяльність.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведеного правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за результатами розгляду заяви від 15 травня 2025 року задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що за результатами поданої позивачем заяви від 15.05.2025 відповідачем фактично не було прийнято рішення про відмову у наданні відстрочки у порядку, визначеному пунктом 60 Порядку №560 (у відповідній редакції). Зокрема, матеріали справи не містять доказів ухвалення комісією відповідного рішення про відмову у наданні відстрочки, оформленого протоколом, а також доказів направлення позивачу письмового повідомлення про відмову із зазначенням причин такої відмови за формою, передбаченою додатком 7 до Порядку №560 (у відповідній редакції).
Натомість із наведених у відзиві пояснень вбачається, що відповідач фактично не здійснив належного розгляду заяви позивача по суті та не реалізував покладені на нього законом повноваження щодо прийняття одного із передбачених пунктом 60 Порядку №560 (у відповідній редакції) рішень, а саме рішення про надання або про відмову у наданні відстрочки. Отже, у спірних правовідносинах відсутнє належним чином оформлене рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у наданні позивачу відстрочки, яке могло б бути предметом судового оскарження у межах заявленої позовної вимоги.
Крім того, суд враховує, що відповідно до положень пункту 60 Порядку №560 (у відповідній редакції) саме комісія територіального центру комплектування та соціальної підтримки уповноважена здійснювати оцінку поданих військовозобов`язаним документів, перевіряти наявність або відсутність передбачених законом підстав для надання відстрочки, встановлювати відповідність особи критеріям, визначеним статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також ухвалювати рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Таким чином, вирішення питання щодо наявності у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації належить до виключної компетенції відповідача та пов`язане із реалізацією ним дискреційних повноважень.
При цьому адміністративний суд, здійснюючи судовий контроль за діяльністю суб`єкта владних повноважень, не наділений повноваженнями підміняти собою відповідний орган державної влади та перебирати на себе функції щодо оцінки документів і вирішення питання про наявність або відсутність у особи права на відстрочку від призову під час мобілізації. Завданням адміністративного судочинства є перевірка дотримання суб`єктом владних повноважень вимог закону, меж наданих йому повноважень та способу їх реалізації, а не прийняття рішень замість такого органу.
Відтак, враховуючи, що у даному випадку відповідачем не було прийнято рішення про надання або відмову у наданні позивачу відстрочки, а також з огляду на те, що вирішення питання щодо надання чи відмови у наданні відстрочки належить до дискреційних повноважень відповідача, суд не має правових підстав перебирати на себе відповідні повноваження та фактично надавати оцінку наявності або відсутності у позивача права на відстрочку замість уповноваженого органу.
За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача здійснити належний розгляд поданої заяви та прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення у порядку, передбаченому чинним законодавством, а тому позовна вимога про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні відстрочки задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій- задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 травня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог та вимог до ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 1997,05 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 03 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 

Суддя       Н.В. Друзенко