РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/968/26
номер провадження 2/695/1693/26

12 червня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді – Ватажок-Сташинської А.В.,
за участі: секретаря судового засідання – Біліченко С.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
третьої особи – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 (далі – позивач) з позовом до ОСОБА_3 (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час донька перебуває на утриманні позивача та навчається в 11 класі Хрущівського навчально-виховного комлексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» – дошкільний навчальний заклад Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, термін навчання з 01.09.2015 по 30.06.2026. Відповідач сплачував аліменти згідно з рішенням суду до досягнення донькою повноліття. Фактично донька продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку її батька, який такої допомоги не надає. Позивачу не вистачає власних коштів на утримання доньки, яка продовжує навчання. У зв`язку з вкладеним позивач звернулась до суду з даним позовом та просить стягувати з відповідача на утримання доньки – ОСОБА_2 аліменти у розмірі від всіх видів доходів відповідача, щомісячно.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.03.2026 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі за даним позовом.
18 травня 2026 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказує, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки вважає, що продовження навчання повнолітньої дочки з ОСОБА_4 не дають правових підстав її матері у зверненні до суду з відповідним позовом. Сторона відповідача просить суд врахувати, що відповідач потребує лікування після отриманих травм, наразі виховує двох дітей від нового шлюбу, де одна із дітей потребує також тривалого лікування.
Позивач у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала, пояснивши, що фактично просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини з березня по червень 2026 року, оскільки, хоча дитина і досягла повноліття, але продовжує навчання у школі.
Третя особа у судовому засіданні на задоволенні позову також наполягала.
Відповідач у судове засідання не прибув, надавши 01.06.2026 заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, при винесенні рішення просить суд врахувати позицію відповідача, викладену у відзиві, а також задовольнити позов частково.
Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами 08.12.2009 було розірвано шлюб, про що 08.12.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану по Золотоніському району Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області було здійснено відповідний актовий запис №100, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 08.12.2009.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.02.2008 виданим Лукашівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 навчається в 11 класі у Хрущівському навчально-виховному комплексі з 01.09.2025 по теперішній час, що стверджується довідкою № 41 від 25.02.2026 директора НВК.
ОСОБА_2 проживає разом з позивачем, що стверджується довідкою виконавчого комітету Зорівської сільської ради № 64/14-58 від 04.03.2026.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Суд звертає увагу, що вказана норма не містить імперативних приписів щодо права стягнення аліментів на навчання лише у вищому навчальному закладі, а тому суд відхиляє заперечення представника відповідача про відсутність у позивача права на звернення до суду з відповідним позовом.
Згідно з ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом ст.183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання однієї дитини, становить 1/4 частину, на двох дітей - 1/3 частини, на трьох і більше дітей - 1/2 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Згідно з ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Судом встановлено той факт, що у зв`язку з навчанням, повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач.
Також, згідно із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
При ухваленні рішення суд враховує, що донька сторін – ОСОБА_2 в 11 класі у Хрущівському навчально-виховному комплексі з 01.09.2025, термін навчання по 30.06.2026, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.
Відповідач у своїй заяві від 01.06.2026 просив задовольнити позовну заяву частково.
Щодо доводів представника відповідача про те, що на утриманні відповідача перебувають двоє дітей від нового шлюбу, суд оцінює ці доводи критично, оскільки даний факт не спростовує наявності можливості у відповідача утримувати його повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.
Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що відповідач частково визнав позов, та є особою працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача.
Частиною 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Суд зазначає, що позовна заява надійшла до суду 11.03.2026. Водночас, згідно з поштовою відміткою на конверті, позивач направила позовну заяву до суду поштою 10.03.2026. Днем подання заяви до суду є день реєстрації позовної заяви у канцелярії суду або день відправлення заяви на адресу суду поштою. Таким чином аліменти належить стягувати з 10.03.2026.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1 331 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання – задовольнити повністю.
Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , щомісячно, починаючи з 10.03.2026 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2026, але не більше ніж до досягнення донькою 23-річного віку.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська