РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/11106/25
№ 2/183/3578/26
04 травня 2026 року          м.Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Оладенко О.С.
за участю секретаря судового засідання – Павлюк А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір №4306812 від 13.06.2021, за яким остання отримала кредит у розмірі 15000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до реєстру боржників до договорів факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. Отримавши грошові кошти, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості сумі 45575,38 грн., з яких: 14457,46 грн заборгованість за тілом кредиту, 32862,85 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 23,76 грн 3% річних, 231,31 грн інфляційні збитки, яка не погашена та підлягає стягненню в судовому порядку. 
Ухвалою суду від 06.11.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
Відповідачка, в інтересах якої діє представник – адвокат Волошина О.В. подала відзив на позов у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідачка не підписувала кредитний договір, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Відсутні докази пролонгації договору, а відсотки за користування кредитними коштами нараховані поза межами строку користування. Позивачем не подано доказів надання позичальнику кредитних коштів. Штрафні санкції нараховані у період дії карантину та воєнного стану. Вважає, що витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами та є завищеними. Крім того, просить стягнути на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13500 грн.
Позивач подав відповідь на відзив у якій наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Звертає увагу, що відповідачем частково сплачувалася заборгованість, що свідчить про визнання кредитних правовідносин. Відповідачем на підтвердження своєї позиції не надано доказів.
Представник відповідачка подав заперечення на відповідь на відзив у яких висловлює незгоду з доводами позивача, наведеними у відповіді на відзив.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, у поданому запереченні на відповідь на відзив просить розглядати справу за відсутності відповідачки та її представника.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Встановлено, що 13.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №4306812.
Згідно з п.1.1. договору укладення цього договору здійснювалось за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України Про електронну комерцію, в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
За умовами пунктів 1.3, 1.4, 1.5 цього договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн., строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки фіксована.
Відповідно до п. 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.
Занижена процентна ставка згідно з п. 1.5.2 становить 0,95 % в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.
Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.
Так, договір про надання споживчого кредиту №4306812 від 13.06.2021, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписані відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом 13.06.2021 одноразовим ідентифікатором М326765.
ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання та перерахувало на картковий рахунок відповідача кредитні кошти в розмірі 20000 грн, що підтверджується інформацією та випискою за картковим рахунком, наданими АТ «КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів. Так, у наданій інформації зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 ; на який 13.06.2021 зараховано грошові кошти у сумі 20000 грн. Фінансовий номер телефону ОСОБА_1 - НОМЕР_3 , на який відправляється інформація про підтвердження операцій. Саме такий номер мобільного телефону позичальника зазначено у розділі 11 кредитного договору №4306812 від 13.06.2021.
04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №04-02-02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, вказаних у Реєстрі прав вимоги.
Відповідно до Реєстру боржників від 04.02.2022 до договору факторингу №04-02-02/2022 від 04.02.2022, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4306812 від 13.06.2021.
Надалі, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про (купівлі-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4306812 від 13.06.2021, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , що також підтверджується реєстром боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2024.
Зазначені докази спростовують твердження відповідачки та її представника про недоведеність факту укладення кредитного договору та факту сплати грошових коштів.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №4306812 від 13.06.2021 у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 45575,38 грн., з яких: 14457,46 грн заборгованість за тілом кредиту, 32862,85 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 23,76 грн 3% річних, 231,31 грн інфляційні збитки.
Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Так, згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Судом установлено, що в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики №4306812 від 13.06.2021.
З договору вбачається, що сторони уклали договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах.
Відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних дій по попередньому заповненню Анкети-заяви та надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений.
З урахуванням зазначеного, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту.
Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) виклала правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зі змісту договору про надання споживчого кредиту №4306812 від 13.06.2021 року вбачається, що строк кредитування погоджено сторонами на 30 днів, тобто до 13 липня 2021 року.
З поданого позивачем розрахунку убачається, що позивач нарахував проценти за користування кредитом за період з 13.06.2021 до 12.07.2021 за зниженою процентною ставкою.
13.07.2021 позичальником здійснено платіж на суму 9299,86 грн., з яких 3600 грн. зараховано на погашення тіла кредиту та 5699,86 грн. на погашення відсотків. Отже, після спливу строку кредитування позичальником заборгованість у повному обсязі не погашено.
Пунктом 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пунктах 4.2.2- 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
У пункті 4.3.2 сторони погодили, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пунктах 4.3.1 договору.
Отже, з урахуванням положень п.4.3.5. договору та з урахуванням того, що станом на дату повернення кредиту у відповідача ОСОБА_1 була наявна заборгованість за кредитом, зазначене призвело до продовження строку кредиту сумарно на 90 днів.
Тобто, строк кредитування за договором про надання споживчого кредиту №4306812 від 13.06.2021 тривав з дати його укладення до 11 вересня 2021 року включно (90 днів автоматичної пролонгації з 14 липня 2021 року).
Розмір заборгованості за тілом кредиту складав 20 000,00 грн., що узгоджується з пунктом 1.3 договору і фактом перерахування такої суми на картковий рахунок відповідача.
Після внесення 13.07.2021 платежу у сумі 9299,86 грн., заборгованість за тілом кредиту складала 16399,51 грн.; після внесення 18.07.2021 суми у розмірі 3500 грн., заборгованість за тілом кредиту склала 14457,46 грн.
З урахуванням наведеного, розрахунок заборгованості за відсотками повинен здійснюватися таким чином: 
20000 грн. х 0,95% х 30 днів = 5700 грн.
16399,51 х 1,9 х 5 днів = 1557,91 грн.
14457,46 х 1,9 х 55 днів = 15108,05 грн. , а разом – 22365,96 грн.
За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в межах строку кредитування у розмірі 22365,96 грн.
З приводу доводів відповідачки та її представника про те, що авто пролонгації договору не було, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договір про надання споживчого кредиту було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до норм ЗУ «Про електронну комерцію».
На підставі наданих доказів, вбачається, що укладений кредитний Договір між первісним кредитором та відповідачем (апелянтом) відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (п. 2.1 Договору), на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти.
З договору вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
У 10 розділі Договору про надання споживчого кредиту (п. 10.8 Договору) міститься застереження наступного змісту: Позичальник підтверджує, що до укладання Договору уважно ознайомився з текстом Кредитного договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України.
Дане застереження засвідчене особистим електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором, що беззаперечно підтверджує факт ознайомлення відповідача з усіма умовами та Правилами отримання та користування кредитними коштами.
Відповідачем не надано суду жодного доказу того, що ним оскаржувався зазначений кредитним договір.
Таким чином, укладений кредитний договір не оскаржувався та не визнавався судом недійсним, тому є чинним та підлягає виконанню, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в межах строку кредитування підлягають задоволенню.
Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Доводи відповідачки про нарахування вказаних коштів у період воєнного стану є безпідставними, оскільки таке нарахування здійснено за період з 04.02.2022 по 23.02.2022. Крім того, законодавче звільнення позичальників від відповідальності за прострочення кредитів під час карантину стосувалося штрафних санкцій (неустойки, пені), а не інфляційних втрат та 3% річних.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично правильним, нарахування здійснені лише на тіло кредиту, в зв`язку з чим вимоги про стягнення 23,76 грн 3% річних та 231,31 грн інфляційних збитків, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд вбачає підстави для задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 37078,49 грн., з яких: 14457,46 грн заборгованість за тілом кредиту, 22365,96 грн заборгованість за відсотками, 23,76 грн 3% річних, 231,31 грн інфляційні збитки.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1887,93 грн, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник позивача просив суд стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. Представник відповідача просив стягнути на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13500 грн. На підтвердження вказаних витрат сторонами подано належні та допустимі докази.
Обидві сторони у заявах по суті заявляли про неспівмірність таких витрат.
Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що витрати вказані як позивачем, так і відповідачем є занадто завищеними, оскільки виходячи із предмету позову, справа не є складною та розглядається в порядку спрощеного провадження, є стала судова практика з розгляду даної категорії спорів, заявлений розмір витрат правничої допомоги є необґрунтованим та завищеним.
Сума витрат на правничу правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. та 13500 грн. є неспівмірною з ціною позову, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру та підлягає зменшенню.
Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У відповідності до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені до стягнення позивачем у розмірі 16000 грн. та у розмірі 13500 грн., заявлені до стягнення відповідачем, є завищеними, неспівмірними з ціною позову та складністю справи, а тому з урахуванням часткового задоволення підлягають зменшенню до 5000,00 грн. Оскільки визначений судом розмір витрат на правничу допомогу, судом визначено однаковий – 5000 грн., вказана сума не підлягає стягненню на користь як позивача, так і на користь відповідача.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12,13,76-82,89,141,223,263,265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №4306812 від 13.06.2021 станом на 25.10.2025 у розмірі 37078,49 грн., з яких: 14457,46 грн заборгованість за тілом кредиту, 22365,96 грн заборгованість за відсотками, 23,76 грн 3% річних, 231,31 грн інфляційні збитки.
В іншій частині позову – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору в сумі 1887,93 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3 офіс 306;
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 04 травня 2026 року .

Суддя Оладенко О.С.