УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/504/25 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л. 
Категорія 63 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Павицької Т.М., Бондар О.О.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі 
цивільну справу №286/504/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист цивільних прав та інтересів у спосіб примусового виконанням обов`язку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. у м.Овручі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просив: визнати протиправною бездіяльність власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 щодо порушення норм будівництва та розташування і обладнання вигрібної ями; зобов`язати подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 провести демонтаж споруди вигрібної ями та під`єднаних труб, що йдуть від будинку до вигрібної ями, розмістити (перенести) цю споруду на відстань, яка б відповідала законодавству, а це місце засипати ґрунтом, укріпивши стіну гаража - паркана біля цієї вигрібної ями, яка, просівши, похилилася в бік вигрібної ями.
Свої вимоги первісного позову обґрунтував тим, що він є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд площею 0,0598 га з кадастровим номером 1824210100:01:010:0577, що по АДРЕСА_2 , згідно з рішеннями виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 24 грудня 1997 року №407 та від 19 серпня 2010 року №215 про внесення змін до рішень виконкому міської ради від 22 вересня 1997 року №302 та від 24 грудня 1997 року №407. Протоколом від 02 вересня 2010 року та актом від 06 червня 2018 року були визначені та погоджені зовнішні межі земельної ділянки в натурі, що по АДРЕСА_2 . Суміжним землекористувачем претензій при встановленні меж земельної ділянки заявлено не було. На своїй земельній ділянці він побудував житловий будинок та господарські споруди, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 08 липня 2008 року. По сусідству, за адресою: АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_4 із дружиною. Після смерті останнього в кінці 2008 року в його хату-времянку заселилися молоді люди: ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 , які збудували житловий будинок та почали будівництво вигрібної ями біля стіни його гаража, який висотою до 2-х метрів і є межею-парканом. На всі його багаторазові зауваження сусіди не реагували. При зверненні до керівництва Овруцької міської ради йому надавалися різного роду відписки. З вигрібної ями виходив незрозумілий запах, а вода розм`якшувала ґрунт, де стінки гаража-паркана почали просідати та нахилятися в бік вигрібної ями. Він 18 листопада 2024 року звернувся до голови Овруцької міської ради, який назначив комісію для обстеження щодо порушень норм. При обстеженні виявлено, що на прибудинковій земельній ділянці ОСОБА_2 розміщено вигрібну яму, яку побудовано з цегли та каміння, де кришка щільно не прилягає до отвору, з якого виходять запахи. Більш того, відстань від вигрібної ями до його житлового будинку складає 7,20 м, до стінок гаража до 1 м, дороги-вулиці менше 1 метра. Згідно акта обстежень від 09 грудня 2024 року запропоновано вигрібну яму перенести на відстань, що відповідає чинному законодавству. Власник житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , на вимоги комісії Овруцької міської ради не реагує. Він ( ОСОБА_1 ) 07 січня 2025 року звернувся до виконавчого комітету Овруцької міської ради, надавши до заяви всі відповідні докази-підтвердження, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, але отримав лист від 28 січня 2025 року №Б-16/02-13 із роз`ясненням того, що спірні питання з утримання приватної житлової забудови розглядаються в судовому порядку згідно з чинним законодавством. 

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 . Просила зобов`язати ОСОБА_1 від суміжної межі земельної ділянки кадастровий номер 1824210100:01:010:0443, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер 1824210100:01:010:0577, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , найбільш відступаючу стіну гаражу віднести на відстань не менше ніж 1 м.
Зустрічний позов аргументований тим, що межа належної їй на праві власності земельної ділянки, кадастровий номер 1824210100:01:010:0443, та належної ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки, кадастровий номер 1824210100:01:010:0577, є суміжною. На належній ОСОБА_1 земельній ділянці ним, окрім іншого, встановлений гараж, який являє собою некапітальну дерев`яну будівлю. Встановлення гаражу здійснено у такий спосіб, що одна із його стін розташована на суміжній межі належної їй та ОСОБА_1 земельних ділянок. Упродовж десятиліть ОСОБА_1 із належної йому на праві власності земельної ділянки заходів щодо обслуговування та утримання стіни гаражу, що влаштована на суміжній межі земельних ділянок, не вживав. До Овруцької міської ради 11 грудня 2024 року подано звернення з проханням вирішити питання щодо незаконного влаштування ОСОБА_1 гаражу. У відповідь Овруцькою міською радою листом від 09 січня 2025 року повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів реагування. При розгляді звернення не було враховано, що сусіднє домоволодіння АДРЕСА_2 , розташоване на переданій у власність земельній ділянці з кадастровим номером 1824210100:01:010:0577, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0598 га, право власності на яку зареєстроване після завершення будівництва, одна із стін розташованого на вказаній земельній ділянки гаражу знаходиться на межі земельної ділянки. До Овруцької міської ради подано повторне звернення з проханням повернутися до розгляду попереднього звернення по суті та за наслідками вжити заходів, спрямованих на усунення порушень законодавства та прав співвласників земельних ділянок. У відповідь Овруцькою міською радою листом від 10 березня 2025 року рекомендовано звернутися до суду. Її погодження при виготовленні ОСОБА_1 землевпорядної документації щодо встановлення зовнішніх меж його земельної ділянки не стосується будівель та не дає підстави вважати згодою на їх розташування ОСОБА_1 на ній. Одна із стін належного ОСОБА_1 приміщення гаражу межею-парканом слугувати не може. Причиною руйнації належного ОСОБА_1 гаражу є не розмивання ґрунту від влаштування вигрібної ями, а бездіяльність ОСОБА_1 , як власника, виражена у не проведені робіт по облаштуванню та утриманні гаражу. Своїми незаконними діями ОСОБА_1 ,, створюючи перешкоди та незручності у використанні належної їй земельної ділянки, порушує її майнове право на вільне володіння належним на праві власності майно.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 17 червня 2025 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом (а.с.102).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист цивільних прав та інтересів судом способом примусового виконання обов`язку задоволений частково. Зобов`язано ОСОБА_2 знести шляхом засипання вигрібну яму (вигріб), яка розташована на земельній ділянці кадастровий номер 1824210100:01:010:0443, що по АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог та у позові до ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судового збору. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

ОСОБА_2 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити.
У апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 на належній йому земельній ділянці, крім іншого, встановлений гараж, який являє собою некапітальну дерев`яну будівлю, що не заперечується та не спростовується самим позивачем за первісним позовом. Його встановлення здійснено у такий спосіб, що одна із стін гаража розташована на суміжній межі належної їй та ОСОБА_1 земельних ділянок. Для обслуговування належного їй на праві власності домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , облаштовано вигрібну яму. У зв`язку з не вжиттям позивачем за первісним позовом упродовж десятиліть з належної йому на праві власності земельної ділянки заходів щодо обслуговування та утримання гаражу, одна із стін гаражу, зокрема та, що влаштована на суміжній межі земельних ділянок, почала хилитися у бік належної їй земельної ділянки. Вважаючи, що виною в цьому є облаштована нею біля будинку вигрібної ями, позивач за первісним позовом звернувся до виконавчого комітету Овруцької міської ради з проханням вирішити проблему. Відповідно до акта обстеження від 09 грудня 2024 року, комісією під час обстеження встановлено виключно недотримання дистанції від будинку до вигрібної ями. Задовольняючи вимоги за первісним позовом частково, суд не врахував відсутність будь-яких даних та доказів притягнення її до відповідальності за порушення законодавства при будівництві на належній на праві приватної власності земельній ділянці житлового будинку, господарських споруд та влаштування вигрібної ями. Суд першої інстанції також не врахував відсутність будь-яких даних порушення правил добросусідства; не мотивував, чому до спірних правовідносин підлягають застосуванню виключно положення п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць та не підлягають застосуванню абз.2 п.2.22 вказаних санітарних норм. Судом першої інстанції не враховано, що положення п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць не регламентують віддаленість вигребу на відстань не менше 20 м від стіни сусіднього індивідуального житлового будинку, розташованого на суміжній земельній ділянки приватної форми власності. Судом не врахував, що по вулиці проведено централізоване водопостачання та відсутні колодязі. Задовольняючи вимогу за первісним позовом, суд не враховав, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером 1824210100:01:010:0577 площею 0,0598 га. Належна їй ( ОСОБА_2 ) на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 1824210100:01:010:0443 має площу 0,0518 га. Її розмір по найдовшим сторонам складає 26,09*21,18 м. (7,58+13,60). На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок розміром 11,33*8,53 м із верандою розміром 2,33*4,89 м та літня кухня розміром 5,24*9,88 м із верандою розміром 2,35*4,02 м. Із урахування розмірів земельної ділянки та розташованих на ній споруд, найбільша відстань до однієї із меж земельної ділянки це до межі суміжної з позивачем земельної ділянки складає 7,70 метрів, що унеможливлює розташування вигрібної ями на відстані 20 метрів від будинку. Відстань від розташованих на суміжних земельних ділянках будинків складає менше 20 метрів. Враховуючи рельєф місцевості, параметри та розміри земельних ділянок, розташування на них об`єктів нерухомості, щільність забудови вулиці, влаштування ями на 20-метровій відстані фактично неможливо, порушуватиме права та інтересів інших осіб, що є неприпустимим. Задовольняючи вимогу за первісним позовом, суд не надав належної правової оцінки діям та рішенням комісії і складеним нею документам. Зокрема, судом не враховано, що комісія при обстеженні та складанні документів самоусунулася та не врахувала правовстановлюючих документів на земельну ділянку, в тому числі, за адресою по АДРЕСА_1 та технічну документацію на будинок, а тому надані нею рекомендації ґрунтуються не на всебічному врахуванні всіх фактичних даних, а на безпідставному посиланні на п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць. Виходячи із системного аналізу вказаних положень Закону, наявний в матеріалах судової справи акт обстеження від 09 грудня 2024 року не вважається актом уповноваженого органу місцевого самоврядування, оскільки радою або її виконавчим комітетом чи міським головою не затверджений. Будучи не затвердженим уповноваженою особою органу місцевого самоврядування, акт не має юридичної сили, не підлягає обов`язковому виконанню, врахуванню тощо та не може бути врахованим судом при вирішенні спору, оскільки за правовою природою не має юридичної сили. Зазначаючи про самовільне будівництво нею ( ОСОБА_2 ) некапітальної вигрібної ями без жодних дозвільних та погоджувальних документів, суд при цьому не зазначив, наявність яких саме дозвільних документів передбачає чинне законодавство для спорудження вигрібної ями. При частковому задоволенні первісного позову, суд не мотивував, в чому фактично виражається порушення прав та інтересів ОСОБА_1 розташуванням вигрібної ями. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, судом не враховав, що доведення гаража до стану, коли стіна почала руйнуватися, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю його власника, тобто ОСОБА_1 , вираженою у неможливості забезпечити належний догляд та утримання гаража у зв`язку з недотриманням встановлених будівельними нормами мінімальних відстаней його розташування від межі земельної ділянки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.184-186). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Стан довкілля оцінюється не лише за екологічними, але й за санітарно-гігієнічними нормами. Санітарний стан є ключовою складовою екологічної безпеки.

За частиною першою ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За частиною другою ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року №145, рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується.

Пунктом 1.1 вказаних Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць визначено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до пункту 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з чинним законодавством.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, водночас відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. Слід також враховувати напрямок схилу ділянки.

Відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (наказ Мінрегіонрозвитку №104 від 26 квітня 2019 року) відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати 20 метрів від житлового будинку, джерела водопостачання до дворової вбиральні, сміттєзбірника; вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, які запобігатимуть фільтрації фекальних стоків у ґрунт. За відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням локальних очисних споруд, обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється (п.6.1.42 ДБН Б.2.2-12:2019).

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства. Так, за положеннями частини другої ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини третьої ст.12 та частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частини п`ята та шоста ст.81 ЦПК України передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0598 га, кадастровий номер 1824210100:01:010:0577, які розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується архівним витягом із рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 24 грудня 1997 року №407 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам міста», рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради від 19 серпня 2010 року №215 «Про внесення змін до рішень виконкому міської ради від 22 вересня 1997 року №302 та від 24 грудня 1997 року №407», свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 08 липня 2008 року, витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №81748993 від 03 березня 2017 року, витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134254850 від 14 серпня 2018 року (а.с.8-14).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку садибного типу та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0518 га, кадастровий номер 1824210100:01:010:0443, що по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав №374731289 від 17 квітня 2024 року, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №096256, виданим 18 січня 2012 року управлінням Держкомзему у Овруцькому районі (а.с.36-38).

Земельні ділянки вказаних господарств є суміжними. Зміст добросусідства полягає в тому, що власники земельних ділянок мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (зокрема, мінімізація неприємних запахів тощо, ст.103 ЗК України).

Між сторонами існує спір щодо розміщення вигрібної ями на території сусіднього домогосподарства ОСОБА_2 . З цього приводу ОСОБА_1 18 листопада 2024 року звернувся до Овруцького міського голови Коруда І.Я. із заявою, в якій просив призначити комісію для обстеження вигрібної ями, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з обов`язковим складанням акта обстеження (а.с.16).

Комісією виконавчого комітету Овруцької міської ради в складі: ОСОБА_5 - начальника відділу житлово-комунального господарства благоустрою Овруцької міської ради; Батия Д.В. - головного спеціаліста-інспектора сектору муніципальної інспекції відділу ЖКГБ Овруцької міської ради; Шваб В.В. – в.о. начальника відділу регулювання земельних відносин та юридичного забезпечення виконавчого комітету Овруцької міської ради; Пестич Н.М. - головного спеціаліста відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Коростенського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, у присутності заявника ОСОБА_1 , на виконання розпорядження Овруцького міського голови від 09 грудня 2024 року №280 «Про створення комісії для розгляду звернення гр. ОСОБА_1 », проведено обстеження щодо порушень норм розміщення та облаштування вигрібної ями сусідкою ОСОБА_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 . За наслідками обстеження встановлено, що на прибудинковій земельній ділянці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 розміщена вигрібна яма, побудована з цегли та каменю, кришка щільно не прилягає (а.с.18-19). Відстань від вказаної вигрібної ями до житлового будинку ОСОБА_1 становить 7,2 м. Комісією зроблений висновок: розташування вигрібної ями на території присадибної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає вимогам Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 березня 2011 року №145. Комісією надані пропозиції: власнику вигрібної ями перенести споруду на відстань, що відповідає чинному законодавству; спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження від 09 грудня 2024 року.

Виконавчий комітет Овруцької міської ради листом від 11 грудня 2024 року №Б-1104/02-13 повідомив ОСОБА_1 про проведення значеного вище обстеження та направив вказаний акт обстеження (а.с.17). При цьому вказав, що спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством.

Із викладено вище вбачається, що ОСОБА_2 збудувала вигрібну яму з порушенням вимог Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць, оскільки відстань від її вигрібної ями до житлового будинку сусіда ОСОБА_1 становить лише 7,2 м, тоді як відстань має бути не мене 20 метрів, що свідчить про недотримання нормативної відстані від вигрібної ями ОСОБА_2 до стіни сусіднього житлового будинку ОСОБА_1 . Також комісією установлено та у акті занотовано, що кришка щільно не прилягає, тоді як наземна частина вигрібної ями повинна бути обладнана у такий спосіб, щоб кришка прилягала щільно. 

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не врахував відсутність доказів притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за порушення законодавства при будівництві на її земельній ділянці житлового будинку, господарських споруд та влаштування вигрібної ями не спростовують факту облаштування ОСОБА_2 вигрібної ями з недодержанням положень Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2011 року №145, які описані вище, а тому висновків суду не змінюють. 

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність порушення з боку ОСОБА_2 правил добросусідства безпідставні, оскільки ОСОБА_2 не обрано такого способу використання своєї земельної ділянки відповідно до її цільового призначення, за яким власнику сусідньої земельної ділянку ОСОБА_1 завдавалося б щонайменших незручностей. Відстань від власного житлового будинку до власної вигрібної ями визначає сам власник цього житлового будинку, а відстань його вигрібної ями до житлового будинку сусіда визначена чиним законодавством, яким унормовано – не менше 20 метрів.

Покликання в апеляційній скарзі на не застосування судом до спірних правовідносин абзацу другого п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць ґрунтуються на підміні понять та на неправильному тлумаченні, оскільки, як вже наголошувалося вище, у вказаному абзаці визначається розташування вигребу на власній земельній ділянці та відстань до власного житлового будинку, а не до сусіднього житлового будинку, як помилково вважає скаржник, оскільки додержання правил добросусідства ніхто не відміняв.

Отже, ОСОБА_2 не спростувала жодними доказами факти, що встановлені комісією при обстеженні, висновки якої оформлені актом від 09 грудня 2024 року.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 , а саме, зобов`язання ОСОБА_2 знести шляхом засипання вигрібну яму (вигріб), оскільки ОСОБА_2 при облаштуванні своєї вигрібної ями не дотрималася встановленої законом відстані до стін житлового будинку сусіда ОСОБА_1 , яка повинна становити не менше 20 метрів, чим порушила права позивача за первісним позовом ОСОБА_1 (неприємні запахи тощо), а порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

ОСОБА_2 заявою від 11 грудня 2024 року зверталася до Овруцького міського голови для сприяння у вирішенні питання щодо незаконного будівництва гаража своїм сусідом ОСОБА_1 , який розташований на межі їх земельних ділянок (а.с.47). При цьому просила комісійно розглянути її звернення та вплинути на сусіда, щоб переніс гараж на відстань від межі, яка дозволена законом.

Листом виконавчого комітету Овруцької міської ради від 09 січня 2025 року №Я-1225/02-13 ОСОБА_2 повідомлено про те, що відповідно до акта державної технічної комісії про готовність здійсненого будівництвом об`єкта до експлуатації від 15 травня 2002 року будівництво здійснено відповідно до державних будівельних норм. За таких обставин, підстав для вжиття заходів реагування у зв`язку з будівництвом ОСОБА_1 гаража не вбачається (а.с.48). При цьому, вказаним листом ОСОБА_2 роз`яснено, що вона має право звернутися з відповідною заявою до Державної інспекції архітектури та містобудування України, на яку покладені обов`язки з реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, якщо вважає, що внаслідок здійснення вказаного будівництва порушені її права.

Із листа виконавчого комітету Овруцької міської ради від 10 березня 2025 року №Я-225/02-13 слідує, що ОСОБА_2 повторно зверталася до Овруцької міського голови щодо неправомірного будівництва ОСОБА_1 гаража, а також щодо незгоди з рішенням, прийнятим за наслідками розгляду її попереднього звернення (а.с.49). При цьому, вказаним листом ОСОБА_2 роз`яснено, що вона має право звернутися з відповідною заявою до Державної інспекції архітектури та містобудування України, на яку покладені обов`язки з реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, якщо вважає, що внаслідок здійснення вказаного будівництва порушені її права, а у випадку незгоди з прийнятим за наслідками розгляду її звернення рішенням - право оскаржити його в судовому порядку.

Державна інспекція архітектури та містобудування України листом від 14 травня 2025 року №2383/02/13-25 за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 роз`яснила, які саме об`єкти будівництва потребують прийняття в експлуатацію, а які не потребують (а.с.98).

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження порушення прав ОСОБА_2 зі сторони ОСОБА_1 у зв`язку з розміщенням на своїй земельній ділянці дерев`яного гаражу, а тому суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову за безпідставністю. 

Скаржником не надано доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що руйнування стіни гаража перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю його власника, а доказування ґрунтуватися на припущеннях не може.

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до неправильного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України, а також до незгоди з висновками суду першої інстанції. 

Європейський суд з прав людини покликається на те, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії»).

Оскільки рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють, то підстави для його скасування або зміни відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: