Справа № 602/311/26
Провадження № 2/602/319/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2026 р.         м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, –
в с т а н о в и в:
Акціонерне товариство КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі у тексті також – КБ «Приватбанк»або Банк, або позивач) через свого представника Меркулову В.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі у тексті також – позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала Анкету-заяву № б/н від 07.05.2015 і приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, чинній на момент підписання. Тим самим між сторонами був укладений договір. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт. В подальшому, 30.11.2022, позичальник підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 23.02.2026 утворилась має заборгованість у розмірі 64244,70 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту – 51503,80 грн та заборгованості за простроченими відсотками – 12740,90 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю за договором позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, у встановлений строк заперечень проти позову до суду не подала.
Ухвалою суду від 02.04.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 22.04.2026 розгляд справи відкладено на 03.06.2026.
Представник КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не прибув, однак подав до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Зазначив також, що позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.
Ураховуючи те, що відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явилася у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які у них містяться, ознайомившись з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.
7 травня 2015 року ОСОБА_1 власноруч підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н (далі у тексті – Анкета-заява), у якій зазначено, що дана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг Банку і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 22).
30 листопада 2022 року ОСОБА_1 дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, за допомогою ОТР-пароля підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі у тексті – Заява), копія якої міститься у матеріалах справи, та у яких сторонами узгоджено умови кредитування (а.с. 23-28).
Станом на 07.05.2015 КБ «ПРИВАТБАНК» був, і наразі є, банком, що підтверджується копіями Виписки з ЄДР, сторінок Статуту Банку, нова редакція якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №594 (в редакції постанови КМУ від 11.02.2025 №150), а також Витягом з Державного реєстру банків та юридичних осіб (а.с. 54 зворот - 56).
Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (тут і нижче норми права застосовуються судом у редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною другою статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Нормою частини першої статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 651 та ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Таким чином, сторони уклали договір б/н від 07.05.2017, що є договором банківського рахунку та містить елементи кредитного договору, на підставі якого між сторонами виникли, зокрема, кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства (далі у тексті – Кредитний договір).
У подальшому, 30 листопада 2022 року, сторони у порядку, встановленому законодавством, що діяло станом на зазначену дату, зокрема, ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», норм Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки, затв. Постановою Правління НБУ від 14.08.2017 №78, внесли зміни і доповнення до Кредитного договору шляхом підписання Заяви від 30.11.2022.
У Заяві зазначені істотні умови Кредитного договору: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, максимальний розмір кредитного ліміту (200 000,00 грн для карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD»), строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту – споживчі цілі, спосіб надання кредиту – безготівковим шляхом (пункт 1.2 Заяви), а також узгоджена сторонами процентна ставка, відсотків річних – 42,0% для карт Універсальна та 40,8% для карт Універсальна GOLD, тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.3 Заяви).
Пункт 5 Заяви містить текст Умов та Правил надання банківських послуг (далі – Умови) на дату приєднання та підписання їх клієнтом, які розміщені на https://privatbank.ua/terms, і які є складовою і невід`ємною частиною Заяви та, відповідно, умовами Кредитного договору.
Згідно з умовами Кредитного договору тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, який передбачає можливість клієнта отримувати кошти періодично по мірі необхідності в рамках встановленого заздалегідь ліміту, погашати всю суму заборгованості або тільки її частину, здійснювати повторне запозичення протягом терміну дії кредитної лінії (п.2.1.1.2.2 Умов).
Зі змісту п. 1.2 Заяви (основні умови кредитування) та п. 2.1.1.2.3 Умов слідує, що Банк зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі, тобто відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з п. 2.1.1.2.4 Умов строк кредиту – 12 місяців. При цьому сторони узгодили, що строк користування кредитом продовжується на кожні наступні 12 місяців, якщо щонайменше як за 30 календарних днів до дати повернення кредиту банк не повідомить клієнта про припинення кредитування одним із передбачених у Договорі способів. Датою повернення кредиту є останній день календарного місяця строку Договору з урахуванням умови про продовження строку Договору.
У п. 2.1.1.2.5 Умов сторони погодили, що загальний розмір кредиту за цим Договором становить розмір кредитного ліміту, встановленого банком клієнту, та який за розміром не перевищує 200 000,00 грн для карт «Універсальна» та «Універсальна GOLD».
Тривалість пільгового періоду кредитування становить - до 25-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту. За користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує Банку фіксовану процентну ставку в розмірі 0,00001% від суми трат, здійснених за рахунок кредиту (п. 2.1.1.2.9 Умов).
У п.2.1.1.3.5. Умов сторони узгодили, що в разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст. 212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за Договором в повному обсязі.
Згідно з п. 2.1.1.6.1 Умов на підставі ст. 17 ЗУ «Про споживче кредитування» сторони узгодили, що в разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку передбаченому п. 2.1.1.3.1 договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за договором, в т.ч. щодо сплати пені, в повному обсязі. При цьому Банк у письмовій формі повідомляє клієнта про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушень, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного погашення сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії цього договору жодна із сторін не заявила про намір його розірвання. Банк може повідомити Клієнта про намір розірвання одним із передбачених у договорі способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного звязку Банку та клієнта: Приват24, смс-повідомлення на останні відомі Банку номери телефонів, надані Банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про Клієнта або іншими засобами, що дають змогу встановити дату направлення повідомлення. Клієнт може повідомляти Банк про намір розірвання договору в письмовій формі (п.2.1.1.9.1. Умов).
З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку, що у Заяві від 30.11.2022 сторони Кредитного договору узгодили у письмовому вигляді усі його істотні умови, у т.ч. розмір процентів за користування кредитом, оскільки ці умови безпосередньо викладені у тексті Заяви від 30.11.2022, підписаній сторонами.
Таким чином, уклавши Кредитний договір та у подальшому внісши до нього зміни і доповнення, сторони добровільно прийняли умови цього договору (з урахуванням внесених змін і доповнень), погодилися з ними і взяли на себе відповідні договірні зобов`язання.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем та користування ними підтверджується Випискою за договором № б/н за період 07.10.2014 – 25.02.2026 (а.с. 20-21), а також Розрахунком заборгованості за договором б/н від 25.10.2017, укладеним між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_1 , станом на 23.02.2026 (а.с. 15 зворот - 19).
Суд установив, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання, несвоєчасно і не у повній мірі погашала заборгованість за кредитом, внаслідок чого у неї перед Банком утворилася заборгованість за Кредитним договором в загальному розмірі 64244,70 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту – 51503,80 грн та заборгованості за простроченими відсотками – 12740,90 грн.
Зі змісту Виписки та Розрахунку заборгованості слідує, що вказана вище заборгованість утворилася за період часу з 25.01.2024 по 23.02.2026.
Сторона відповідача не надала суду доказів, які спростовують факт наявності заборгованості перед Банком у зазначеному вище розмірі, і матеріали справи таких доказів не містять.
Таким чином та обставина, що відповідач порушила умови Кредитного договору, є встановленою судом.
Разом з тим, позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту не є, на думку суду, обґрунтованими з наступних міркувань.
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, який також встановлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів (далі у тексті – Закон 1023-XII).
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII).
Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII у редакції, яка була чинною до 10.06.2017).
У чинній до 10.06.2017 редакції частини десятої статті 11 Закону №1023-XII було закріплено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
З 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII, який регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування (далі у тексті – Закон №1734-VIII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1734-VIII у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема:
- споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит (п. 9 ч.1 ст. 1 Закону №1734-VIII);
- споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту (п. 10 ч.1 ст. 1 Закону №1734-VIII);
- споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч.1 ст. 1 Закону №1734-VIII).
Частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, наведеного у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Також у згаданій вище постанові ВП ВС зазначила, що «звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.».
Отже, до 10 червня 2017 року праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором мала передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини десятої статті 11 Закону №1023-ХII. 
Після 10.06.2017 аналогічні положення передбачені частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII, якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Подібні за змістом висновки щодо застосування норми статті 16 Закону №1734-VIII викладено також у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №755/11307/17 (провадження №61-14700св21) та від 22 жовтня 2025 року у справі №766/2926/23 (провадження № 61-2757св25).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У цій справі суд установив, що строк кредитування, так само як і строк дії Кредитного договору, становить 12 місяців, які щоразу продовжуються на наступні 12 місяців, якщо сторони не вчинятимуть дій, спрямованих на припинення кредитування (п.2.1.1.2.4. Умов), або на розірвання договору (п.2.1.1.9.1. Умов).
Суд ураховує те, що сторони здійснювали свої права та виконували обов`язки, передбачені Кредитним договором у період часу, починаючи від дати його укладення (07.05.2015) і до 23.02.2026. У цей період відповідач користувалася кредитними коштами, частково сплачувала платежі за договором. Зі своєї сторони, у цей же період Банк нараховував проценти за користування кредитом та приймав оплати від відповідача за Кредитним договором. Наведене підтверджується банківською випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, наявними у матеріалах справи.
З огляду на наведене вище, за відсутності у матеріалах справи доказів про вчинення Банком чи відповідачем дій передбачених п.2.1.1.2.4 та п.2.1.1.9.1 Умов, спрямованих на припинення кредитування та/або розірвання договору, суд вважає встановленою ту обставину, що Кредитний договір пролонговувався у встановленому ним порядку та є чинним на день звернення позивачем до суду із позовною вимогою до відповідача.
Суд зауважує, що кредит надано Банком позичальнику на споживчі цілі, а умовами Кредитного договору (п. 2.1.1.6.1 Умов) передбачено порядок дій Банку у разі реалізації ним свого права на дострокове стягнення кредитної заборгованості, з покликанням на положення Закону №1734-VIII.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що Банк надсилав відповідачу повідомлення (вимогу) про дострокове погашення кредитної заборгованості, а відповідач її отримувала, а відтак відсутні підстави стверджувати, що позивач виконав вимоги ч. 4 ст. 16 Закону №1734-VIII, якою врегульовано порядок дострокового погашення споживчого кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, що строк виконання кредитного зобов`язання змінено у встановленому законом порядку і що у відповідача виник обов`язок достроково повернути кредитні кошти, то суд дійшов висновку про те, що права позивача в частині повернення частини кредиту, строк сплати якого станом на дату подання позову не настав, не порушені, а позовні вимоги щодо стягнення всієї суми заборгованості достроково є передчасними.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами в сумі 12740,90 грн, то вони нараховані Банком в межах строку дії Кредитного договору відповідно до його умов, що підтверджується Випискою за договором та Розрахунком заборгованості.
Стороною відповідача не спростовано правильність нарахування відсотків за користування кредитом, не подано контррозрахунку, а відтак, в силу приписів статей 525, 526, 629, 1048, 1054 ЦК України, та з урахуванням принципів диспозитивності і змагальності, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Отже, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором за нарахованими відсотками – 12740,90 грн.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2662,40 грн згідно з платіжною інструкцією № BOJ69B4HNM від 09.03.2026 (а.с. 1).
Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 19,8% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 527,16 грн (2662,40 грн х 19,8%).
На підставі наведеного вище, керуючись статтями 5, 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247,259, 263-265, 272, 273, 279-281, 354, 355 ЦПК України, суд –
у х в а л и в:
1. Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за договором б/н від 07.05.2017 у розмірі 12740,90 грн (дванадцять тисяч сімсот сорок гривень 90 копійок).
3. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 527,16 грн (п`ятсот двадцять сім гривень 16 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження – вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ - 14360570.
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 

Суддя:	  	В.  НАУМЧУК