Дата документу 09.06.2026 Справа № 2-1348/11

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 2-1348/11      Головуючий у І інстанції: Калюжна В. В.
Провадження № 22-ц/807/1290/26   Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року  м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого Полякова О.З.,
суддів Кухаря С.В.,
Трофимової Д.А.,
секретар Пантюх Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Литвинця Юрія Володимировича на ухвалу Орджонікідзевського (Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив», Товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріал Центр», Товариство з обмеженою відповідальністю «Европак Трейд ЛТД», ОСОБА_1 , про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ТОВ «ФК «Позика» звернулося до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні її правностаупником, заінтересовані особи: ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Фінактив», ТОВ «Індустріал Центр», ТОВ «Европак Трейд ЛТД», ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви зазначено, що у рішенням від 23.01.2012 у справі № 2-1348/11 Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 11201686000 від 22.08.2007 у розмірі 676586,29 доларів США, що еквівалентно 5083504,36 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1700 грн, витрати зі сплати ІТЗ судового процесу у розмірі 250 грн.
06.07.2017 ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив» уклали Договір факторингу № 81, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Фінактив».
06.07.2017 ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» уклали Договір факторингу № 81/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Позика».
Посилаючись на означені обставини, ТОВ «ФК «Позика» просило суд замінити сторону (стягувача) з виконання виконавчих листів, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-1348/11 з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника – ТОВ «ФК «Позика».
Ухвалою від 24 березня 2021 року Орджонікідзевський (Вознесенівський) районний суд м. Запоріжжя задовольнив заяву.
Замінив сторону виконавчого провадження – стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника – ТОВ «ФК «Позика» у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012 у справі № 2-1348/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за Кредитним договором № 11201686000 від 22.08.2007 у розмірі 676586,29 доларів США, що еквівалентно 5083504,36 гривень, судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1700 грн, витрат зі сплати за ІТЗ судового процесу в розмірі 250 гривень.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Литвинця Ю.В. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського (Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд розглянув питання про заміну сторони за відсутності: 1) належним чином оформленого рішення суду; 2) відомостей про учасників провадження та інших даних, а також заяв по суті, процесуальних документів, необхідних для розгляду ініційованого заявником питання. Суд керувався виключно наданим заявником текстом «рішення суду», у якому відсутні відомості, необхідні для постановлення обгрунтованої та законної ухвали. Довідка про набрання рішенням суду законної сили у справі відсутня. Оскільки матеріали справи не містять оригіналу рішення суду та доказів набрання ним законної сили, то у суду були відсутні законні підстави вважати, що з приводу означеного рішення можливо вчиняти процесуальні дії, пов`язані з його виконанням (розділ VI ЦПК України) та щодо судового контролю за його виконанням (розділ VII ЦПК України). Зокрема, з огляду на приписи частини першої ст. 18 ЦПК України , у суду були відсутні законні підстави здійснити заміну сторони виконавчого провадження.
ОСОБА_1 позбавлений права ознайомитися з матеріалами справи по суті спору, робити з них витяги (позаяк такі у суді відсутні відповідні процесуальні документи, заяви, клопотання сторін, позов тощо), ставити питання щодо них іншим учасникам справи; оскаржити рішення суду (просити суд про його перегляд) тощо. Указане є порушенням гарантованих позивачу процесуальним законом прав, які закріплені у ст. 43 ЦПК України. ОСОБА_1 був позбавлений можливості бути проінформованим про результат розгляду справи відносно нього, не має доступу до рішення суду нібито постановленого 23.01.2012
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_1 – адвокат Литвинець Ю.В. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваної ухвали та відмові в задоволенні заяви.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника боржника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012 у цивільній справі 2-1348/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 11201686000 від 22.08.2007 у розмірі 676586,29 доларів США, що еквівалентно 5 083 504,36 гривень, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 700 гривень, витрати з оплати за ІТЗ судового процесу у розмірі 250 гривень.
Згідно з Договором факторингу № 81 від 06.07.2017, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Фінактив», первісний кредитор відступив на користь ТОВ «ФК «Фінактив» право вимоги за кредитним договором № 11201686000 від 22.08.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 
06.07.2017 між ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» укладено Договір факторингу № 81/1, за яким ТОВ «ФК «Фінактив» відступило право вимоги за кредитним договором № 11201686000 від 22.08.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , заявнику – ТОВ «Фінансова компанія «Позика».
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Заміна сторони виконавчого провадження є різновидом процесуального правонаступництва.
Процедура заміни сторони виконавчого провадження чітко визначена у статті 442 ЦПК України.
Так, за змістом статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
У частині п`ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб, як учасників таких матеріально-правових відносин, у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 вказала, що для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.
Отже,підставою здійснення правонаступництва в процесуальному аспекті є вибуття (заміна) сторони у матеріальних правовідносинах, у тому числі й у відповідному зобов`язанні.
Вирішення питання заміни сторони її правонаступником (як на будь-якій стадії судового процесу, так і на будь-якій стадії виконання судового рішення) у кожному конкретному випадку здійснюється судом шляхом дослідження та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви.
Для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи, зокрема й сингулярного, суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.
Оцінюючи обсяг переданих прав, судом підлягає врахуванню загальновизнаний принцип приватного права: ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На відміну від перевірки дійсності та чинності самої вимоги, оцінка договору відступлення прав вимоги на предмет суперечності приписам законодавства під час вирішення судом заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі, сторони у справі) є обмеженою та має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину, закріпленою у статті 204 ЦК України.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і негрошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
За загальним правилом відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як порука має акцесорний (додатковий) характер та означає, що забезпечувальне зобов`язання слідує за основним; поділяє його юридичну долю; не може існувати без основного зобов`язання.
У частинах першій та другій статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
У статті 559 ЦК України серед підстав припинення договору поруки зазначається лише припинення поруки у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.
Відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відступлення обтяжувачем забезпеченою обтяженням права вимоги іншій особі до неї також переходять усі права обтяжувача щодо предмета обтяження.
Порука за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) зобов`язанням до основного (кредитного) зобов`язання позичальника та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність у межах строку поруки (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 916/36/25).
Умовою відповідальності поручителя, визначеною у частині першій статті 554 ЦК України, є порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою.
У разі відступлення права вимоги за основним зобов`язанням одночасно здійснюється відступлення і за додатковим (акцесорним) зобов`язанням, що відповідає правовій природі забезпечувальних зобов`язань та договору цесії. Забезпечувальні зобов`язання, які не мають самостійного характеру, наслідують долю основного зобов`язання і є невід`ємними від нього. Інші умови можуть бути визначені сторонами у договорі відступлення права вимоги.
З урахуванням зазначеного, слід дійти висновку, що з моменту переходу до нового кредитора права вимоги за основним зобов`язанням, порука за яким не припинилася, право вимоги до поручителя вважається таким, що одночасно перейшло до нового кредитора, якщо інше не передбачено договором відступлення права вимоги.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина перша статті 517 ЦК України).
Для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012).
Порука є додатковим (акцесорним) зобов`язанням. Умовою відповідальності поручителя, визначеною у частині першій статті 554 ЦК України, є порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою.
У разі відступлення права вимоги за основним зобов`язанням одночасно здійснюється відступлення і за додатковим (акцесорним) зобов`язанням, що відповідає правовій природі забезпечувальних зобов`язань та договору цесії. Забезпечувальні зобов`язання, які не мають самостійного характеру, наслідують долю основного зобов`язання і є невід`ємними від нього. Інші умови можуть бути визначені сторонами у договорі відступлення права вимоги.
З моменту переходу до нового кредитора права вимоги за основним зобов`язанням, порука за яким не припинилася, право вимоги до поручителя вважається таким, що одночасно перейшло до нового кредитора, якщо інше не передбачено договором відступлення права вимоги.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.
Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про місце, дату і час судового засідання.
Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.
Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. […] У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».
Апеляційний суд встановив, що ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року постановлена за відсутності учасників справи (а.с. 38), а матеріали справи не містять доказів про повідомлення  ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням статей 8-12, 128-130, 372 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Отже, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року постановлена за відсутності учасників справи без належного повідомлення  ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, що обов`язковою підставою для її скасування.
Разом з тим, у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що під час вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватися питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять ні заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2012, ні інформації про дату набрання цим рішенням законної сили, як і інформації про видачу судом виконавчих листів на його виконання, що позбавляє апеляційний суд можливості проаналізувати межі процесуального строку для пред`явлення його до виконання.
Тобто, встановлені судом обставини не підтверджені матеріалами справи.
Натомість а.с. 51 міститься лист № 01-35/1324/2024 від 20.12.2024, в якому суд, зокрема повідомляє представника ОСОБА_1 , що згідно з довідкою архіву суду від 19.11.2024, матеріали справи № 2-1348/11 провадження № 2/818/256/2012 не збереглися у зв`язку з численними випадками підтоплення архіву суду, про що свідчать акти від 08.09.2009, 21.04.2011, 08.01.2012, 27.10.2015 та 19.11.2015.
Тобто, на час постановлення оскаржуваної ухвали, матеріали справи фактично були втрачені.
До заяви про заміну сторони виконавчого провадження, ТОВ «ФК «Позика» додало роздруківку заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2012 у праві № 2-1348/11, провадження № 2/818/256/2012 з ЄДРСР зі знеособленою інформацією про найменування сторін, яке не містить відмітки про набрання ним законної сили.
Вказані обставини не дозволяють колегії суддів ухвалити нове судове рішення по суті заяви, оскільки вони свідчать про необхідність у цій справі вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження, що в силу ст. 490 ЦПК України, виходить за межі повноважень апеляційного суду, оскільки процесуальний закон визначає підсудність розгляду цього питання за судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, адже суд першої інстанції, замінивши сторону виконавчого провадження, порушив норми процесуального права, тому ухвалу Орджонікідзевського (Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Литвинця Юрія Володимировича –задовольнити частково.
Ухвалу Орджонікідзевського (Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року – скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 19 червня 2026 року.

Головуючий

Судді