Справа № 362/3660/26
Провадження № 1-кс/362/320/26

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 12026111140000253 від 28.04.2026 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -
в с т а н о в и в:
30.04.2026 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно.
В ході досудового розслідування встановлено, що 28.04.2026 р. до ЧЧ ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Хотів, вул. Вигінська, поблизу буд. 16, гр. ОСОБА_5 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії, а саме здійснив кидок предмета, зовні схожого на саморобний вибуховий пристрій, внаслідок чого стався вибух (ІТС ІПНПУ №5728 від 28.04.2026 р.).
28.04.2026 р. в період часу з 22 год. 44 хв. до 00 год. 42 хв. з метою врятування майна (речових доказів) та запобігання його знищенню, виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, слідчий слідчого відділення відділу поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , здійснив обшук домоволодіння  АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було складено протокол обшуку від 28.04.2026 р. 
Під час вищевказаної процесуальної дії виявлено та вилучено:
- металеві ємності алюмінієвого сплаву в кількості 38 шт., які упаковано до спец. пакету № PSP 3165383;
- порошкоподібну речовину сірого кольору, яку упаковано до спец. пакету № NPU 500549;
28.04.2026 вилучені під час обшуку речі визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження.
Вищевказані речі було вилучено до відділу поліції № 1 Обухівського РУП, за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Покровська, 1.
Речові докази є матеріальними об`єктами, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, були набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Належне забезпечення збереження вказаного речового доказу можливе лише за умови накладення на нього арешту із забороною у користуванні та розпорядженні ним власником або іншою особою, яка має на те, передбачені діючим законодавством права, що може призвести до їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення (ч. 11 ст. 170 КПК України). 
Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Частина 4 статті 296 КК України - хуліганство, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчиненого із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.
Підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна:
Відповідно до п. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої и цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Метою накладення арешту на тимчасове вилучене майно є збереження речових доказів, а саме на тимчасово вилучене майно у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час обшуку в порядку ст. 233 КПК України, а саме: 
-металеві ємності алюмінієвого сплаву в кількості 38 шт., які упаковано до спец. пакету № PSP 3165383;
-порошкоподібну речовину сірого кольору, яку упаковано до спец. пакету № NPU 500549.
- Перелік і види майна, що належить арештувати:
-металеві ємності алюмінієвого сплаву в кількості 38 шт., які упаковано до спец. пакету № PSP 3165383;
- порошкоподібну речовину сірого кольору, яку упаковано до спец. пакету № NPU 500549.
В органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що у разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Відомості, які підтверджують право власності на вилучене майно: 
Металеві ємності алюмінієвого сплаву в кількості 38 шт., які упаковано до спец. пакету № PSP 3165383, порошкоподібну речовину сірого кольору, яку упаковано до спец. пакету № NPU 500549, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, власником яких є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою:   АДРЕСА_2 .
В зв`язку із вище викладеним, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.) (далі Конвенція) учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).
Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Також, у ході досудового розслідування необхідно з`ясувати усі обставини кримінального правопорушення, провести ряд слідчих дій та судових експертиз, для чого необхідно збереження майна, в тому стані в якому вони знаходилися на момент виявлення, що може вплинути на об`єктивність проведених досліджень, для цього необхідно накласти арешт на зазначене майно та зберігати його в матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи те, що металеві ємності алюмінієвого сплаву в кількості 38 шт., які упаковано до спец. пакету № PSP 3165383, порошкоподібну речовину сірого кольору, яку упаковано до спец. пакету № NPU 500549, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, є матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає п. 2 ч. 2 ст. 167 КПК України, необхідних для проведення необхідних експертиз та наразі є тимчасово вилученим майном, а також з метою повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, збереження доказів щодо вчинення особою кримінального правопорушення.
Прокурором в клопотанні вказано, що з метою досягнення дієвості даного кримінального провадження, в частині вилучення та збереження речових доказів на даному етапі досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно.
Прокурор  в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати клопотання без його присутності, клопотання підтримав у повному обсязі.
Власник майна ОСОБА_5 повідомлявся судом належно про дату, час та місце розгляду клопотання, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Слідчим суддею встановлено, що з матеріалів клопотання та кримінального провадження № 12026111140000253 від 28.04.2026 р. вбачається, що у провадженні СВ відділу поліції № 1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.
Згідно протоколу огляду місця події від 28.04.2026 р., на вільно доступній ділянці місцевості за адресою: вул. Вигінська, с. Хотів, Обухівського р-ну, Київської обл., навпроти будинку № 16 слідчим СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом ОСОБА_6 , в період часу з 21 год 20 хв. по 21год 40 хв., було проведено ОМП в ході якого було вилучено:
- зразок грунту із залишками порохових газів, що поміщено до спеціального пакету № NPU 5000547;
-металеву частину з нашарування порохових газів темного кольору, що поміщено до спеціального пакету № NPU 5000546;
29.04.2026 р. постановою слідчого СВ відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 предмет, зовні схожий на магазин ПМ, предмети, зовні схожі на травматичні набої калібру 9x18 в кількості 3 штук, а також предмети зові схожі на набої калібру 9x18 в кількості 15 штук в упакуванні, які поміщено до спеціального пакету № NPU 5000548; предмети зовні схожі на набої калібру 7.62x59 в кількості 49 штук, які поміщено до спеціального пакету № NPU 5263605; предмети зовні схожі на набої калібру 12 та 16 мм, в кількості 83 штук, які поміщено до спеціального пакету № PSP 3165384; 38 металевих ємностей, які поміщено до спеціального пакету № PSP 3165383; порошкоподібну речовину сірого кольору, яку поміщено до спеціального пакету № NPU 5000549, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 12026111140000253 від 28.04.2026 р.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. 
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Враховуючи, що старшим слідчим доведено необхідність застосування арешту, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а також з урахуванням того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є речовими доказами, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, або подальшого використання, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна, а відтак клопотання підлягає до задоволення.
На підставі наведеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №12026111140000253 від 28.04.2026 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,- задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: металеві ємності алюмінієвого сплаву в кількості 38 шт., які упаковано до спец. пакету № PSP 3165383, порошкоподібну речовину сірого кольору, яку упаковано до спец. пакету № NPU 500549, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, які було вилучено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою:   АДРЕСА_2 , під час обшуку в порядку ст. 233 КПК України, зметою забезпечення збереження речових доказів, шляхом тимчасового позбавлення їх власника права розпорядження, користування цим майном та його відчуження.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1