Справа № 128/3894/24

РІШЕННЯ
Іменем України

19.06.2026 м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі – Червоняк О.В., 
без участі сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про позбавлення батьківських прав», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служби у справах дітей Вінницької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаною позовною заявою, яку обґрунтував тим, що у 2012-2013 роках він знаходився в близьких стосунках з відповідачкою ОСОБА_2 , які до шлюбу не привели, після чого вони розійшлися, та почали будувати життя окремо один від одного. Довгий час він з відповідачкою не спілкувалися. Проте у 2013 році від стосунків у сторін народився, син ОСОБА_3 .
Зазначає, що приблизно з 2016 року син ОСОБА_3 проживає разом з із ним за адресою його реєстрації та повністю перебуває на його утриманні та вихованні . І навпаки, мати ОСОБА_3 жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні сина. У відповідачці нова сім`я, будь-якого бажання приймати участь у вихованні та утриманні сина остання не виявляє.
Вказує, що будь-якої зацікавленості в подальшій долі сина відповідачка не проявляє, не цікавиться ні успіхами дитини, ні станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Упродовж цього часу відповідачка взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина.
Позивач вважає, що дані факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Окрім цього зазначає, що син ОСОБА_3 проживає разом із ним, має гарні умови проживання, окреме місце для сну, стіл, місце для власних речей та інше для гармонійного розвитку.
Він офіційно не працевлаштований, однак має стабільний дохід, працює автомобільним майстром. Окрім того, він має у власності земельні ділянки та незавершений будівництвом житловий будинок, а також власний автомобіль, а тому вказані обставини, свідчать, що він має можливість забезпечити власного сина, що і здійснює на протязі останніх восьми років.
У зв`язку із чим, просить суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
11.06.2026 позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Нікушин О.В. до судового засідання не з`явилися; попередньо через канцелярію суду представник позивача подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилася; попередньо 02.12.2025 через канцелярію суду надала письмові пояснення у справі, в яких зазначила, що дитина перебуває на повному утриманні батька ОСОБА_1 приблизно з 2016 року, при цьому вона, як мати дитини жодної матеріальної допомоги на дитину не надає, оскільки непрацевлаштована, не має умов для проживання сина разом із нею, вона не цікавиться його розвитком навчанням та здоров`ям, а також вже має нову сім`ю, дитину, у зв`язку із чим вона не заперечує щодо задоволення позовних вимог та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Також зазначила, що наслідки позбавлення її батьківських прав відносно сина їх зрозумілі.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради також в судове засідання не з`явилася, попередньо на адресу суду надійшла заява начальника відділу захисту прав дітей служби у справах дітей Вінницької міської ради Томчук О.В., в якій остання просить розгляд справи проводити у її відсутності підтримує висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачку.
Отже, суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності не з`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі.
Вивчивши позов, дослідивши докази в справі в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Судом установлено, що в період спільного проживання без реєстрації шлюбу в сторін народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.02.2024 Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), актовий запис № 3, в якому батьком зазначений ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с.10).
Той факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком, позивачем у справі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією довідки старости Вінницько-Хутірського старостинського округу Вінницької міської ради №210 від 07.02.2023 (а.с.11).
Також факт того, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком, позивачем у справі ОСОБА_4 з 2016 року визнає і відповідачка в своїх письмовій заяві.
Згідно копії довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» м. Вінниця, ОСОБА_4 , 2013 року народження обслуговується по декларації в КНП «ЦПМСД №1» м. Вінниці лікарем ОСОБА_5 та з боку батька ОСОБА_1 контроль за станом здоров`я дитини здійснюється належним чином, при цьому мати дитини ОСОБА_2 , 1993 року народження жодного разу не приходила та не проявляла інтересу до стану здоров`я сина (а.с.11).
Позивач ОСОБА_1 приймає активну участь у вихованні сина ОСОБА_3 , постійно цікавиться його результатами навчання та періодично з цією метою відвідує заклад освіти, про що свідчить довідка директора КЗ «Писарівський ліцей Вінницького району Вінницької області» №11 від 17.02.2023 (а.с.12).
Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування №01/00/011/16590 від 13.03.2025, судом установлено, що дитина ОСОБА_6 проживає з батьком та 04.02.2025 на засіданні комісії дитина ОСОБА_7 розповів, що з чотирьох років живе з дідусем і бабусею по лінії батька. Його батько мешкає окремо, у сусідньому будинку, де зараз триває ремонт. Мати ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , проживає окремо в селі Сокиринці Вінницького району. Мати не робила ОСОБА_3 подарунків і не купувала йому речей, лише іноді поповнювала рахунок його мобільного телефону. Батько дає гроші бабусі, яка купує ОСОБА_3 все необхідне. Також, відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 09.01.2025 працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини ОСОБА_3 . За словами батька, ОСОБА_1 , мати, ОСОБА_2 з 2017 року повністю відсторонилася від участі у житті та вихованні ОСОБА_3 . Проте, сам ОСОБА_7 стверджував, що мати телефонувала йому три дні тому, а також відвідувала його три роки тому. Водночас, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає не доцільне позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону № 2402).
У ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
За положенням ч. 6 ст. 19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Статтею 150 СК на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
У ч. 1 ст. 151 СК закріплено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї.
Положеннями ч. 2 ст. 151 СК передбачене право батьків залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК), у тому числі позбавлення батьківських прав із підстав і в порядку, що визначені ст. 164 СК.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона / він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Тлумачення наведених положень ст. 164 СК свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини 4 статті 10, частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Відтак, позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також установити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Отже, суд не вважає виправданою поведінку матері – відповідачки ОСОБА_2 , яка проявляється у тому, що вона не бере участі у вихованні свого сина з 2016 року; не піклується про психічний і духовний розвиток дитини, не готує її до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не створює умов для отримання дитиною освіти та не цікавиться її навчанням у школі, не цікавиться її здоров`ям, нехтує потребами сина, проти задоволення позову щодо позбавлення її батьківських прав не заперечує, що свідчить про те, що у відповідачці відсутній інтерес щодо стану здоров`я сина, його розвитку, виховання та навчання у необхідному обсязі та в нею не створено належних умов для проживання та розвитку сина.
Таким чином, суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради, як органу опіки та піклування про недоцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина – ОСОБА_4 , оскільки позивачем належним чином обґрунтовано, що позбавлення батьківських прав відповідатиме саме інтересам дитини.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про ухилення відповідачці ОСОБА_2 від виховання сина ОСОБА_4 , що свідчить про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у даному випадку є доцільним та необхідним, оскільки протилежне, з огляду на встановлені судом обставини, може спричинити негативні наслідки для життя, здоров`я та розвитку дитини.
Також, згідно до положень , викладених в ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_4 , тому відповідно до положень ч.3 ст. 166 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1  на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Визначаю такий розмір аліментів суд виходить з такого.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Встановивши вищезазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що неповнолітня дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги на його утримання, а в силу положень статті 180 СК України, яка покладає обов`язок утримувати дітей на обох батьків, відповідачця, як мати дитини, зобов`язана його утримувати шляхом сплати щомісячно аліментів на користь батька.
Доводи приведені відповідачкою про наявність в неї скрутного матеріального становища, іншої дитини. приведені в її письмових поясненнях суд вважає хибними, оскільки такі обставини нею не доведені перед судом належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.
Тому враховуючи всі фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги відсутність доказів наявності у відповідача непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, суд вважає необхідним стягнути з відповідачці аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.
Суд не вирішує питання розподілу судових витрат за позовну вимогу про позбавлення відповідачці батьківських прав, оскільки відповідне прохання позивача в позові відсутнє.
Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про позбавлення батьківських прав», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служби у справах дітей Вінницької міської ради, - задовільнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць – допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олена САЄНКО