справа № 208/15839/24
провадження № 2/208/372/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Золотоноші А.Р., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» - Сороки С.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У своєму позову позивач ОСОБА_1 просить суд: 
- визнати незаконним та скасувати наказ № 302/к/тр від 22 листопада 2024 року ДП «Добропіллявугілля-видобуток» про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника генерального директора з комерційних питань за п. 4 ст.40 КЗпП України; 
- поновити його на роботі на посаді помічника генерального директора з комерційних питань ДП «Добропіллявугілля-видобуток» з 22 листопада 2024 року; 
- стягнути з ДП «Добропіллявугілля-видобуток» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 22 листопада 2024 року по день ухвалення рішення; 
- стягнути з ДП «Добропіллявугілля-видобуток» на його користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він працював на посаді помічника генерального директора з комерційних питань ДП «Добропіллявугілля-видобуток» з травня 2023 року.
Наказом від 22.11.2024 р. № 302/к/тр його було звільнено згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин на підставі копій актів про відсутність на роботі від 19.11.2024 № 2; від 20.11.2024 №3; від 21.11.2024 №4; від 22.11.2024 №5 та копій листів «щодо надання письмових пояснень відсутності на роботі» від 21.11.2024 № 0-10/976 та 22.11.2024 № 01-10/979.
Зі звільненням з посади категорично не погоджується, вважає, що наведені накази є безпідставними, суперечать вимогам діючого законодавства, звільнення його з роботи відбулося із грубим порушенням його трудових прав.
Наведені у вищевказаних наказах дані не відповідають фактичним обставинам та вимогам трудового законодавства.
У наказі № 302/к/тр від 22.11.2024 про звільнення підставою для його винесення та подальшого звільнення є відсутність на роботі без поважних причин. Проте, вважає, що наведені у наказі обставини не відповідають фактичним обставинам та вимогам трудового законодавства.
Він зареєстрований та фактично мешкає у м. Родинське Покровської територіальної громади Донецької області, тобто у безпосередній близькості від зони проведення активних бойових дій. З серпня 2024 року військова ситуація у Покровській громаді почала значно загострюватися через активний наступ окупаційних військ у зв`язку з чим місто майже щодня атакують ворожі дрони. Також, з серпня 2024 року було оголошено примусову евакуацію дітей з Покровської громади, в тому числі з м. Родинське, крім того з вересня 2024 року у місті відсутнє електропостачання. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи, що він мешкає у безпосередній близькості від зони проведення бойових дій, у зв`язку з чим виникає небезпека для його життя та життя родини, в тому числі неповнолітньої доньки, він був вимушений вивезти свою неповнолітню доньку до іншого безпечного регіону України, у зв`язку з чим, було подано заяву про дистанційну роботу у м. Дніпро. 
Наказом від 30.10.2024 р. № 282/к/тр «Про запровадження дистанційної роботи» у період з 01.11.2024 по 30.11.2024 р. було запроваджено дистанційну роботу, в тому числі для помічника генерального директора з комерційних питань, тобто для нього.
18.11.2024 р. в його тимчасовому помешканні з ранку було відсутнє елетропостачання, про що він негайно повідомив свого керівника за телефоном. Після відновлення електропостачання 18.11.2024 р. побачив, що на робочу електронну пошту було направлено Наказ від 18.11.2024 р. № 297/к/тр «Про внесення змін до Наказу від 30.10.2024 р. № 282/к/тр «Про запровадження дистанційної роботи», відповідно до якого внесено зміни до наказу від 30.10.2024 р. № 282/к/тр «Про запровадження дистанційної роботи» та виключено абзац 14 п. 1 в частині запровадження дистанційної роботи ОСОБА_3 таб. №126, помічнику генерального директора з комерційних питань. Пунктом 2 зазначеного наказу помічнику генерального директора з комерційних питань Хоршунову Дмитру встановлено з 15.00 18 листопада режим роботи за місцем знаходження ДП «Добропіллявугілля-видобуток»: проспект Шевченка, 2, місто Добропілля, Покровський район, Донецька область згідно з Правил внутрішнього трудового розпорядку.
21.11.2024 р. на електрону пошту надійшов лист від 21.11.2024 р. № 01- 10/976 щодо надання письмових пояснень відсутності на роботі. Також, 21.11.2024 р. ним були направлені відповідні письмові пояснення на електрону пошту ДП «Добропіллявугілля-видобуток». Однак, вже 22.11.2024 р. на електрону пошту надійшов новий лист відповідно до якого керівництво має намір застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогули відповідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до вимоги, викладеної в зазначених листах ним були надані відповідні пояснення причин його відсутності на робочому місці, які були направлені на офіційну електрону пошту ДП «Добропіллявугілля-видобуток».
Після отримання листа від 22.11.2024 № 01-10/979 «щодо надання письмових пояснень відсутності на роботі» також, направив заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з сімейними обставинами, оскільки він не може повернутися до м. Родинське через небезпеку для життя та відсутність нормальних умов для проживання, тож потрібен час для вирішення питання стосовно пошуку житла поблизу місцезнаходження підприємства, однак, зазначену заяву та пояснення було проігноровано роботодавцем та винесено оскаржуваний наказ про звільнення від 22.11.2024 р. № 302/к/тр.
Вважає, що відсутні законні підстави стверджувати, що він був відсутній на робочому місці з 19.11.2024 по 22.11.2024 без поважних причин, оскільки його дистанційний режим роботи було погоджено із відповідачем, він належним чином виконував покладені на нього обов`язки. Його відсутність безпосередньо на робочому місці була обумовлена поважними причинами, а саме військовими діями в регіоні, що відноситься до непереборної сили, виключає можливість його фізичної присутності на робочому місці та не залежить від нього.
Також вважає, що внаслідок незаконного звільнення відповідачем йому було завдано моральної шкоди, оскільки через незаконні дії відповідача він втратив роботу, яка була його єдиним джерелом доходу, залишився без засобів до існування у дуже складний період військових дій, коли майже неможливо працевлаштуватися та знайти додатковий заробіток. Це вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя у період війни, коли дуже потрібні кошти. Він оцінює розмір завданої моральної шкоди у 20 000 гривень та просить стягнути цю суму з відповідача.
Представник відповідача Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» надав суду відзив на позов, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову.
Посилається на те, що наказом Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» від 31.10.2024 №282/к/тр позивачу запроваджений дистанційний режим роботи з 01.11.2024 по 30.11.2024 з визначеним місцем роботи – у місті Дніпро.
З метою оперативного вирішення комерційних питань, організації і контролю проведення закупівель обладнання, матеріалів і послуг, а також належного забезпечення процесів релокації товарно-матеріальних цінностей підприємства у більш безпечні регіони, наказом Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» від 18.11.2024 № 297/к/тр позивачеві було припинено дистанційний режим роботи та з 15 год 00 хв 18 листопада 2024 року встановлено режим роботи за місцем знаходження підприємства у місті Добропілля Покровського району Донецької області. Позивачу доведений обов`язок з`явитися за вказаним місцем розташування підприємства. З вказаними змінами умов праці позивач був невідкладно ознайомлений 18.11.2024 засобами електронного зв`язку, зокрема через електронну пошту та месенджер Viber. 
Припинення дистанційного режиму роботи відбувалося не лише щодо позивача, а й інших працівників, що підтверджується низкою наказів. Однак, у визначений час позивач за місцем роботи не з`явився, до виконання трудових обов`язків не приступив. 
Листом від 21.11.2024 № 01-10-976 відповідач повідомив позивача про відсутність останнього на роботі 18.11.2024, 19.11.2024, 20.11.2024, 21.11.2024 та запропонував надати відповідні пояснення причин такої відсутності. Крім того, вказаним листом відповідач попередив позивача, що до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України. На вказаний лист відповідача позивач надав пояснення від 21.11.2024, які не містять поважних причин неможливості з`явлення на роботу протягом періоду часу з 18.11.2024 по 21.11.2024.
Листом від 22.11.2024 № 01-10-978 відповідач повідомив позивача, що останньому не встановлено дистанційний режим роботи та необхідно з`явитися за місцем роботи. Крім того, вказаним листом відповідач попередив позивача, що у випадку подальшого невиконання трудових обов`язків до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин). 
Крім того, листом від 22.11.2024 № 01-10-979 відповідач повторно повідомив позивача про відсутність останнього на роботі 18.11.2024, 19.11.2024, 20.11.2024, 21.11.2024, 22.11.2024 та запропонував надати відповідні пояснення причин такої відсутності. Вказаним листом відповідач попередив позивача, що до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин). На вказаний лист позивач надав пояснення від 22.11.2024, які є повністю аналогічними за змістом раніше наданим поясненням (21.11.2024) та не містять поважних причин неможливості з`явлення на роботу протягом періоду часу з 18.11.2024 по 22.11.2024. 
Факт отримання від відповідача розпорядчих документів та обставини неявки на роботу у період часу з 18.11.2024 по 22.11.2024 позивачем не заперечуються.
Згідно листів Комунального некомерційного підприємства «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» Добропільської міської ради від 21.11.2024 за № 706, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2024 № 0500-1005-8/122055, Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 22.11.2024 № 01-19/4319/0/71-24 встановлено, що відповідний медичний висновок про встановлення тимчасової непрацездатності позивачеві з 18.11.2024 по 27.11.2024 слід рахувати недійсним (скасований через механічну помилку в ідентифікації особи). Листків непрацездатності позивачеві з 18.11.2024 не видавалося. Вказані обставини свідчать про намагання позивача створити штучні обставини для нез`явлення на роботу та викривити дійсні обставини цієї справи. У зв`язку з відсутністю на роботі 19.11.2024 (8 годин); 20.11.2024 (8 год); 21.11.2024 (8 год); 22.11.2024 (5 год 30 хв), а також враховуючи надані письмові пояснення, які не містять поважних причин відсутності на роботі у вказані вище дні та документів, які б це підтверджували, наказом відповідача від 22.11.2024 № 302/к/тр позивача було звільнено за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. 
Таким чином вважає, що відповідач діяв виключно в межах правового поля, визначеного трудовим законодавством України. Та посилання позивача на обізнаність керівництва відповідача про причини неявки позивача та відсутність заперечень з цього приводу вважають необґрунтованими, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Щодо посилань позивача на оголошені повітряні тривоги, то такі обставини не можуть бути поважними причинами неявки на роботі протягом тривалого часу зокрема з 18.11.2024 по 22.11.2024. 
Також, відповідач з розумінням ставиться до безпекової ситуації працівників, але наголошені позивачем події мали місце ще в серпні 2024 року, тоді як спірні відносини виникли в листопаді 2024 року і позивач мав достатньо часу для вжиття відповідних заходів. Відсутність позивача на роботі не була обумовлена поважними причинами, а саме військовими діями в регіоні, оскільки за місцем роботи позивача у місті Добропілля Донецької області активних воєнних дій у 2024 році не проводилося, підприємство відповідача працювало у штатному та звичайному режимах. Крім того, позивач не навів достатніх та належних доказів проведення такої евакуації або внутрішнього переміщення, як щодо себе, так й щодо дитини.
Враховуючи викладене вважають позовну заяву позивача необґрунтованою, у зв`язку з чим просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов, просять суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 302/к/тр від 22 листопада 2024 року ДП «Добропіллявугілля-видобуток» про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника генерального директора з комерційних питань за п. 4 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді помічника генерального директора з комерційних питань ДП «Добропіллявугілля-видобуток» з 22 листопада 2024 року; стягнути з ДП «Добропіллявугілля-видобуток» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 22 листопада 2024 року по день ухвалення рішення; стягнути з ДП «Добропіллявугілля-видобуток» на його користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В судовому засіданні представник відповідача Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» - Сорока С.С. заперечував щодо задоволення позову та просив суд відмовити у його задоволенні, посилався на обставини викладені у відзиві на позов.

Заяви, клопотання учасників справи
06 серпня 2025 року, 10 жовтня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
08 грудня 2025 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
11 лютого 2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
04 березня 2026 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі та заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
05 березня 2026 року представник відповідача надав суду клопотання про долучення доказів по справі.
17 березня 2026 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.
24 березня 2026 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.
03 квітня 2026 року представником позивача надано клопотання про долучення доказів по справі.
14 квітня 2026 року на виконання ухвали суду про витребування доказів, представником відповідача надані документи.

Процесуальні дії суду
23 грудня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.
18 квітня 2025 року ухвалою суду справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
10 березня 2026 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та призначено засідання в режимі відеоконференції. 
17 березня 2026 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача та призначено засідання в режимі відеоконференції. 
24 березня 2026 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та призначено засідання в режимі відеоконференції. 
27 березня 2026 року ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.

Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 17 травня 2023 року працював на підприємстві відповідача Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» на посаді помічника генерального директора з комерційних питань, що вбачається з копії трудової книжки.
Наказом від 30.10.2024 р. № 282/к/тр «Про запровадження дистанційної роботи» у період з 01.11.2024 по 30.11.2024 р. було запроваджено дистанційну роботу, в тому числі для помічника генерального директора з комерційних питань, тобто для нього.
З метою оперативного вирішення комерційних питань, організації і контролю проведення закупівель обладнання, матеріалів і послуг, а також належного забезпечення процесів релокації товарно-матеріальних цінностей підприємства у більш безпечні регіони, наказом Державного підприємства «Добропіллявугілля- видобуток» від 18.11.2024 № 297/к/тр позивачеві було припинено дистанційний режим роботи та з 15 год 00 хв 18 листопада 2024 року встановлено режим роботи за місцем знаходження підприємства у місті Добропілля Покровського району Донецької області. 
З вказаними змінами умов праці позивача було ознайомлено 18.11.2024 засобами електронного зв`язку, зокрема через електронну пошту та месенджер Viber, що повністю відповідає положенням частини другої статті 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та не заперечується самим позивачем.
Як встановлено в судовому засіданні у визначений час позивач за місцем роботи не з`явився, до виконання трудових обов`язків не приступив.
Так, листом від 21.11.2024 № 01-10-976 відповідач повідомив позивача про відсутність останнього на роботі 18.11.2024, 19.11.2024, 20.11.2024, 21.11.2024 та запропонував надати відповідні пояснення причин такої відсутності та попередив позивача, що до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин). 
Як вбачається з матеріалів справи на вказаний лист позивач надав пояснення від 21.11.2024, які не містять поважних причин неможливості з`явлення на роботу протягом періоду часу з 18.11.2024 по 21.11.2024.
Листом від 22.11.2024 № 01-10-978 відповідач повідомив позивача, що останньому не встановлено дистанційний режим роботи та необхідно з`явитися за місцем роботи та попередив позивача, що у випадку подальшого невиконання трудових обов`язків до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин).
Листом від 22.11.2024 № 01-10-979 відповідач повторно повідомив позивача про відсутність останнього на роботі 18.11.2024, 19.11.2024, 20.11.2024, 21.11.2024, 22.11.2024 та запропонував надати відповідні пояснення причин такої відсутності та попередив позивача, що до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (прогул без поважних причин).
На вказаний лист позивач надав пояснення від 22.11.2024, які не містять поважних причин неможливості з`явлення на роботу протягом періоду часу з 18.11.2024 по 22.11.2024.
Наказом від 22.11.2024 р. № 302/к/тр позивача ОСОБА_1 було звільнено згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин на підставі копій актів про відсутність на роботі від 19.11.2024 № 2; від 20.11.2024 №3; від 21.11.2024 №4; від 22.11.2024 №5 та копій листів «щодо надання письмових пояснень відсутності на роботі» від 21.11.2024 № 0-10/976 та 22.11.2024 № 01-10/979, що вбачається з наданого суду наказу від 22 листопада 2024 року № 302/к/тр.
Згідно листів Комунального некомерційного підприємства «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги» Добропільської міської ради від 21.11.2024 за № 706, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.12.2024 № 0500-1005-8/122055, Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 22.11.2024 № 01-19/4319/0/71-24 встановлено, що відповідний медичний висновок про встановлення тимчасової непрацездатності позивачеві з 18.11.2024 по 27.11.2024 слід рахувати недійсним (скасований через механічну помилку в ідентифікації особи). Листків непрацездатності позивачеві з 18.11.2024 не видавалося.
У зв`язку з відсутністю на роботі 19.11.2024 (8 годин); 20.11.2024 (8 год); 21.11.2024 (8 год); 22.11.2024 (5 год 30 хв), а також враховуючи надані письмові пояснення, які не містять поважних причин відсутності на роботі у вказані вище дні та документів, які б це підтверджували, наказом відповідача від 22.11.2024 № 302/к/тр позивача було звільнено за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.
Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Позивачем обраний спосіб захист у, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.
Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин, до яких застосовуються положення Кодексу законів про працю України.

Оцінка суду
Вислухавши позивача, представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
У статтях 43-46 Конституції України передбачено основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю.
Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
В указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (пункт 5 частини першої статті 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").
Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до пункту 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX "Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Таким чином, норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. При цьому інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.
У статті 60-2 КЗпП України зазначено, що дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому. При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу. За погодженням між працівником і роботодавцем виконання дистанційної роботи може поєднуватися з виконанням працівником роботи на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця. Особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця встановлюються трудовим договором про дистанційну роботу. На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).
У статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.
Згідно з статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі (див. постанови Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17 (провадження № 61-37729св18), від 11 квітня 2024 року у справі № 127/29246/22 (провадження № 61-13250св23)).
Якщо виконання роботи передбачає можливість її здійснення віддалено, за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій, роботодавцю доцільно прийняти рішення про переведення працівника на дистанційну роботу, якщо ні, - працівнику можуть бути надані відпустки, в тому числі і без збереження заробітної плати. Якщо простій не оголошувався, місцезнаходження працівника невідоме, трудові обов`язки він не виконує, - доцільно обліковувати його відсутність як відсутність з нез`ясованих причин (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2024 року у справі № 229/511/23 (провадження № 61-91св24)).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.
За змістом ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, передбаченими ст.ст.77-80 ЦПК України.
Згідно з положеннями ст.12, ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Принцип змагальності (п.4 ч.3 ст.2 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17; постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Так, у зв`язку з відсутністю позивача на роботі 19.11.2024 (8 годин); 20.11.2024 (8 год); 21.11.2024 (8 год); 22.11.2024 (5 год 30 хв), а також враховуючи надані письмові пояснення, які не містять поважних причин відсутності на роботі у вказані вище дні та документів, які б це підтверджували, наказом відповідача від 22.11.2024 № 302/к/тр позивача було звільнено за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.
Таким чином, з урахуванням усіх обставини справи, суд вважає, що відповідач діяв виключно в межах правового поля, визначеного трудовим законодавством України та посилання позивача на обізнаність керівництва відповідача про причини неявки позивача та відсутність заперечень з цього приводу вважаю необґрунтованими, оскільки такі не підтверджені доказами та посилання позивача на оголошені повітряні тривоги, то такі обставини не можуть бути поважними причинами неявки на роботі протягом тривалого часу з 18.11.2024 по 22.11.2024. 
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що роботодавець, а саме Державне підприємство «Добропіллявугілля-видобуток», дотримався встановленої законом процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, здійснив фіксацію прогулу, намагався отримати пояснення працівника, надав можливість узгодити правовий статус відсутності та відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України мав законні підстави для звільнення позивача.
Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати.
В зв`язку з відмовою в задоволенні позову у відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, підстави для стягнення судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст.4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Добропіллявугілля-видобуток» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:
Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ,
Відповідач - Державне підприємство «Добропіллявугілля-видобуток», адреса: Донецька область, м. Добропілля, проспект Шевченка, буд. № 2, ЄДРПОУ 43895975.

Суддя  Похваліта С. М.