ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/3464/26
категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови в перерахуванні пенсії по інвалідності у відповідності до Ч.1 п. «а» ст.20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, як особі з інвалідністю внаслідок війни у розмірі 60 % грошового забезпечення, відповідно до ч.1 п. «а» ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, та призначення додаткової пенсії згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 355І-ХІІ.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області провести перерахування та виплату пенсії по інвалідності у відповідності до ч.І п. « а » ст. 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, як особі з інвалідністю внаслідок війни у розмірі 60 % грошового забезпечення, відповідно до ч.1 п. «а» ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ призначення додаткової пенсії згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ, починаючи з 01.08.2025 з урахуванням раніше виплачених коштів.
В обґрунтування позову вказує, що отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст.21 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», де визначено розмір пенсій по інвалідності. Пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни І групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Позивач у позові зазначає, що відповідач на даний час встановив розмір пенсії в розмірі 40% від відповідних сум грошового забезпечення, замість 60% передбачених нормами ст.21 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Просить позов задовольнити.
Суддя своєю ухвалою від 03.02.2026 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 05.03.2026. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що позивач помилково вважає що має право на пенсію по інвалідності в розмірі визначеному п.а ч.1 ст. 21 Закону 2262, оскільки для отримання пенсії в розмірі визначеному пунктом «а» ст. 21 необхідно, щоб інвалідність особи настала внаслідок війни. У даному випадку, у довідці медико-соціальної експертної комісії від 25.10.2023 №8691, зазначається, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби, а позивач не додає до позову ніяких доказів що підтверджують настання інвалідності внаслідок війни. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки, на переконання представника відповідача, відсутні підстави застосовувати пункт «а ст. 21 Закону 2262», а позовна заява не підлягає задоволенню.
У період із 23.03.2026 по 06.04.2026 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці, а із 17.04.2026 по 24.04.2026, 19.05.2026 - на навчанні.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, судом встановлено наступне.
Встановлено, що відповідно до рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №75/25/2923/Р від 09.06.2025, ОСОБА_1 :
- із 09.06.2025 має статус особи з інвалідністю третьої групи. 
- Причина інвалідності: поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях.
- Наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК. Збройні Сили України: Захворювання (поранення, контузії, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
У відповідь на звернення ОСОБА_1 від 20.11.2025 щодо обчислення пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 23.12.2025 №43276-41430/С-02/8-0600/25 повідомило наступне.
" Згідно з матеріалами пенсійної справи Вам встановлена інвалідність З групи у період проходження військової служби. Пенсія обчислена відповідно до пункту б статті 21 Закону в розмірі 40% грошового забезпечення, як особі з інвалідністю 3 групи, пов`язаною з проходженням служби. Одночасно інформуємо, що статтею 21 Закону передбачені наступні розміри пенсій по інвалідності:
а) особам з інвалідністю внаслідок війни І групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення; 
б) іншим особам з інвалідністю І групи - 70 процентів, II групи - 60% процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, відповідно до п. б ст. 21 Закону пенсія обчислена Вам у розмірі 40% від грошового забезпечення".
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до статті 18 Закону №2262-XII, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
Згідно із статтею 19 Закону №2262-XII групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.
Статтею 20 Закону №2262-XII встановлено, що залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:
а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.
Статтею 21 Закону №2262-ХІІ закріплено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:
а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);
б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
Отже, право на пенсію по інвалідності у розмірі 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку) мають особи з інвалідністю внаслідок війни третьої групи, а також інші особи з інвалідністю другої групи.
У довідці військово-лікарської комісії №8691 від 25.10.2023, копію якої надано до суду відповідачем, вказано, що захворювання сержанта за призовом ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до підпункту "д" пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами «а», «ґ» цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності. У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні або якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, крім випадків, визначених у підпункті «в» цього пункту.
Як вбачається з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №75/25/2923/Р від 09.06.2025, ОСОБА_1 із 09.06.2025 має статус особи з інвалідністю третьої групи; причина інвалідності: поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях; наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК. Збройні Сили України: Захворювання (поранення, контузії, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Отже, інвалідність ОСОБА_1 настала внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням військової служби.
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 26.02.2024.
При цьому доказів, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни, матеріали адміністративної справи не містять.
З огляду на вказані обставини, суд висновує, що позивач не підпадає під дію пункту "а " статті 21 Закону №2262-ХІІ, а тому відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відмовляючи у задоволенні заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло на підставі та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ЄДРПОУ: 13559341) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

04.06.26