ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 346/4975/24 пров. № А/857/2411/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2025 року (суддя Коваленко Д.С., ухвалене в м. Коломия, повний текст складено 30.12.2025) у справі № 346/4975/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Коломийської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Адміністративної комісії Виконавчого комітету Коломийської міської ради та просила скасувати постанову серії № 151 від 30 серпня 2024 року, винесену адміністративною комісією виконавчого комітету Коломийської міської ради про визнання ОСОБА_2 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП та застосування до неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 2250 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржила третя особа- ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його прийнятті, неповне з`ясування обставин у справі, які необхідно було встановити, просить ухвалити постанову, якою рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 грудня 2025 року по справі № 346/4975/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити, а постанову в справі про адміністративне правопорушення №151 від 30.08.2024 року адміністративної комісії виконавчого комітету Коломийської міської ради залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт, зокрема, зазначає, що оскільки Кодексом України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 статті 154 КУпАП не віднесена до відання інших органів (посадових осіб), то за приписами положень частини 1 статті 214 КУпАП вона підлягала розгляду адміністративною комісією при виконавчому комітеті Коломийської міської ради. Проте, зазначає, що положень ч.1 ст.214 КУпАП суд першої інстанції не застосував, а керувався положеннями Конституції та законів про те, що право застосовувати конфіскацію може тільки суд, а тому справа підлягала розгляду судом. Проте, адміністративна комісія виконавчого комітету Коломийської міської ради рішення про конфіскацію собаки і не приймала, тобто діяла в межах наданих їй повноважень. Крім того, справа про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 154 КУпАП не віднесена до відання суду, так як жодною статтею КУпАП це не передбачено.
Також зазначає, що суд першої інстанції не зважив на ту обставину, що пояснення позивачки ОСОБА_2 , надані нею в суді в якості свідка, суперечать її ж поясненням, наданим в поліції під час складання протоколу. Зазначає, що повідомляючи в поліцію про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , не могла точно вказати ні породу собаки, ні кому із сусідів вона належить, а тому вказала, що власником є чоловік позивачки - ОСОБА_3 . Однак при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 надала працівнику поліції свої дані, як особи винної у неналежному утриманні собаки, та назвала її породу - стаффордширський тер`єр і кличку «Річі». В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не вказала жодних заперечень щодо його змісту та надала пояснення до протоколу в яких вказала, що їх собака на кличку «Річі» породи стаффордський тер`єр. Однак, зазначає, що в судовому засіданні, будучи допитана як свідок, позивачка вказала, що порода у собаки дворняжка, ніяких документів на нього немає, собаку подарувала їм сестра чоловіка.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
В судовому засіданні апелянт вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі. 
Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04 липня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, з проханням притягнути до відповідальності згідно чинного законодавства її сусіда ОСОБА_4 , собака якого вкусив її 04 липня 2024 року близько 18 години 30 хвилин на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , та завдав їй тілесних ушкоджень. Також в протоколі зазначено, що потерпіла перебувала в КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР на стаціонарному лікуванні.
Так, згідно пояснень ОСОБА_1 , остання проживає за адресою АДРЕСА_2 . За вказаною адресою проживає тривалий час разом із родиною. На обліках у Коломийській ЦРЛ не перебувала. За адресою АДРЕСА_3 проживає її колишній чоловік. Час від часу вона до нього навідується, приносить їсти та займається господарством. Зайшовши на подвір`я вона побачила, що собака, який належить сусіду ОСОБА_5 перебуває на подвір`ї без прив`язі, (бо більшість часу він на прив`язі) та фактично одразу даний собака породи якого вона не може вказати точно, коричневого кольору, кинувся на неї та почав кусати за ноги, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді рваних ран та кусаних ран обох ніг. Вона намагалась його відігнати однак собака не пускав, та її чоловік який сидів на вулиці та бачив дану подію почав відганяти собаку та причепив на ланцюг. Після цього вона зателефонувала у швидку у зв`язку із чим її було доставлено до Коломийської ЦРЛ задля зашиття ран та у подальшому туди приїхали працівники поліції, де в цей час був ОСОБА_3 їй невідомо. Також зазначила, що після надання їй медичної допомоги її також госпіталізовано на стаціонарне лікування до Коломийської ЦРЛ.
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_6 , вказав, що за вищевказаною адресою він проживає сам, та може вказати, що будинок по АДРЕСА_1 , поділений та інша половина будинку належить ОСОБА_5 , а друга половина його колишній дружині ОСОБА_7 , в якій він проживає. Так 04.07.2024 року ОСОБА_1 , прийшла до нього, принесла йому їсти, він сидів на вулиці та коли прийшла ОСОБА_1 собака, який належить ОСОБА_5 та який був прив`язаний на ланцюг на подвір`ї, вкусив ОСОБА_1 за ліву ногу в районі литки (а.с. 52).
З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 04 липня 2024 року весь день її та її чоловіка не було вдома. Їх собака на кличку «Річі» породи стаффордський тер`єр перебував на їх подвір`ї. Може вказати, що собака завжди спокійно поводиться з усіма жителями та ніколи не проявляв агресію. Зі слів ОСОБА_8 , собака напав на ОСОБА_1 , після того, як вона почала махати палицею та кричати на ОСОБА_6 , тобто собака захищала останнього. Також зазначає, що ОСОБА_1 , після того як собака її вкусив, била його палицею по хребту та голові. Також ОСОБА_1 постійно провокує як їх, так і собаку своїми криками.
Протоколом про адміністративне правопорушення від 09 липня 2024 року, який складений відносно ОСОБА_2 , встановлено, що остання 04 липня 2024 року порушила правила тримання собак, а саме залишила собаку на подвір`ї загального користування без прив`язі, що призвело до заподіяння шкоди здоров`ю громадянці ОСОБА_1 , чим порушила п.п.1 п. 7 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження». Також у вказаному протоколі зазначено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Коломийській міській раді без зазначення дати та часу.
Як вбачається з матеріалів справи, що 22 серпня 2024 року ОСОБА_2 надсилалось повідомлення про необхідність з`явитись на засідання адміністративної комісії у виконавчий комітет Коломийської міської ради, що відбудеться 30.08.2024 року о 13 годині для розгляду справи про адміністративне правопорушення. Однак відповідно до трекінгу листа, відправлення не вручене під час доставки.
Відтак, постановою № 151 про адміністративної комісії виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30 серпня 2024 року постановлено визнати винною ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн.
Також, постановою № 224 про адміністративної комісії виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30 грудня 2024 року постановлено визнати винною ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 154 КУпАП та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.
Окрім цього, витягом від 05 червня 2025 року з карти виїзду швидкої медичної допомоги, форма № 110/о затвердженої наказом МОЗ України від 17.1.2010 року № 999 встановлено, що ОСОБА_1 , 04 липня 2024 року було госпіталізована до КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР у зв`язку з укусами тварини. Разом з цим суду надано фотографії, з яких можна побачити місця поранення на нозі.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав встановлено, що квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_9 . Також відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, встановлено, що квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_10 . 
Окрім цього, в матеріалах справи наявні фототаблиці з фотографіями подвір`я вищевказаного будинку.
Також судом першої інстанції з пояснень свідка ОСОБА_2 встановлено, що на момент події не було нікого вдома. Вони собаку завжди прив`язують коли їх немає. Пояснення працівникам поліції вони давали вже на другий день. Вказувала, що укус був провокований, порода у собаки дворняжка, ніяких документів на нього немає, собаку подарувала їм сестра чоловіка. У собаки кличка «Річчі» йому 7 років. Собака не чіпована, від сказу роблять щеплення кожний рік. Будинок в якому вони живуть має два різні входи, є різні 2 хвіртки. Зазначила, що друга квартира належить дочці ОСОБА_1 , яка іноді туди приходить. Земельна ділянка під квартирою не приватизована. Однак вона має право користуватись квартирою. До адміністративної відповідальності її притягали за те саме, після того випадку вона сплатила штраф. Ланцюг собаки доходить до входу їхньої хвіртки. Письмової згоди власників чи користувачів іншої квартири на знаходження собаки на подвір`ї немає. Собака не може досягти загального входу іншої хвіртки, якщо знаходиться на ланцюгу.
Позивач не погодився із постановою № 151 адміністративної комісії виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30 серпня 2024 року, якою постановлено визнати винною ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП та накласти на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн., відтак звернувся в суд з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не мав компетенції на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП щодо позивачки, а відтак, постанова відповідача, яку оскаржує позивач була прийнята не на підставі та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, і підлягає скасуванню.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.
Відтак, якщо застосовувати тільки вказану норму права, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач не мав права розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП щодо позивачки.
Разом з тим, частина 1 статті 214 КУпАП передбачає, що адміністративні комісії при виконавчих органах сільських, селищних, міських рад вирішують усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених цим Кодексом до відання інших органів (посадових осіб).
Відтак, з огляду на вказану норму права, якщо розгляд справ, передбачених ч.3 ст.154 КУпАП не віднесено цим кодексом до відання інших органів (посадових осіб), то відповідач мав право розглянути справу позивачки.
Ознайомившись з усіма статтями глави 17 КУпАП "Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення", суд першої інстанції вірно зазначив, що виходячи з буквального, тобто текстуального тлумачення її норм, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП не віднесено цим кодексом до відання будь-яких інших органів (посадових осіб).
Так, на час розгляду справи відповідачем, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад мали право розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.154 КУпАП; а судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів - справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.154 КУпАП.
Проте, слід зазначити, що стаття 154 КУпАП містить три самостійні частини, які передбачають різні окремі склади адміністративних правопорушень. І тільки ч.3 ст.154 КУпАП передбачає покарання у виді штрафу, з конфіскацією тварини, у разі вчинення діяння, передбаченого частиною 1, якщо воно спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.
Відповідно до статті 280 КУпАП, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, серед іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. І якщо так, то на підставі п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, орган (посадова особа) має винести постанову про накладення адміністративного стягнення, якщо не завершились строки для накладення адміністративного стягнення.
Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що орган (посадова особа), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, повинна мати повноваження не тільки на з`ясування того, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а й на застосування санкції (адміністративного стягнення), що передбачена конкретною частиною конкретної статті, що передбачає склад конкретного адміністративного правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується конкретна людина. Позаяк, розгляд справи про адміністративне правопорушення це цілісний процес, який включає в себе не тільки суто проведення самої процедури розгляду справи, а й прийняття рішення за наслідками розгляду справи включно із накладенням адміністративного стягнення (за наявності для того підстав), під час якого орган (посадова особа) повинна мати повний обсяг повноважень, тобто і на проведення процедури розгляду справи і на застосування адміністративного стягнення.
Відповідно до ч.6 ст.41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. 
Відповідно до ч.1 ст.29 КУпАП, конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. При цьому, ч.2 ст.124 Конституції України взагалі забороняє делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки право застосовувати конфіскацію тварини, як адміністративне стягнення, належить виключно суду, а суд може використати таке право виключно після і за наслідками проведення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.154 КУпАП підвідомчі саме судам, а не адміністративним комісіям виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад.
Відтак, з огляду на системне тлумачення вказаних норм права, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що саме судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів - уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст.154 КУпАП, а не відповідач.
Також суд першої інстанції вірно вказав, що до внесення змін у статтю 154 КУпАП, саме судді розглядали справи про адміністративні правопорушення, які передбачали той самий ідентичний склад правопорушення, який нині передбачений у ч.3 ст.154 КУпАП, а раніше до змін у статтю 154, передбачений у ч.2 ст.154 КУпАП.
Зважаючи на все наведене вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не мав компетенції на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.154 КУпАП щодо позивачки, а відтак постанова відповідача, яку оскаржує позивач була прийнята не на підставі та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, така підставно скасована судом першої інстанції.
З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2025 року у справі № 346/4975/24 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 04.05.2026