Справа № 931/41/26
Провадження № 3/931/42/26

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року селище Локачі

Суддя Локачинського районного суду Волинської області Приходай Т. О., за участю: захисника Галащука С.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від Сектора поліцейської діяльності №1 (сел. Локачі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , непрацюючого, протягом року не притягався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення,
за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), 

ВСТАНОВИЛА:

Згідно із протоколом серії ЕПР1 № 565434 від 13.01.2026 року ОСОБА_1 13.01.2026 року о 10:13 в с. Козлів по вул. Центральній, Володимирського району Волинської області керував транспортним засобом марки "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, та виражене тремтіння пальців рук, і від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Крім того, згідно з протоколом серії ААД № 196859 від 13.01.2026 року ОСОБА_1 13.01.2026 року о 13:16 в сел. Локачі по вул. Шевченка, 11, Володимирського району Волинської області керував транспортним засобом марки "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, та поведінка, що не відповідає дійсності, і від проходження огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав повністю. Вважає дії поліцейських упередженими, протиправними та провокативними. Зазначає, що після зупинки поліцейськими о 10 год. він пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, який був негативним, після чого вони зазначили, що у нього є ознаки наркотичного сп`яніння, без будь яких підстав, позаяк він не вживає наркотичні речовини, має дитину - інваліда ІА групи довічно з психічним захворюванням, за яким здійснює постійний догляд. В той день він їхав з дружиною до Локачинської лікарні за висновком лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за дитиною та не міг проїхати із працівниками поліції до іншого медичного закладу, через неможливість залишити дружину, а також враховуючи те, що вдома залишився син, який є особою з інвалідністю і потребує постійного нагляду. Його поведінка відповідала обстановці, а блідість обличчя є його нормальним природним станом. При повторній зупинці працівниками поліції о 13 год. він пояснював їм, що в цей день на нього уже було складено протокол за цією ж статтею та за таких самих обставин, однак останні не реагували. Від керування автомобілем його відсторонено не було. Просив закрити провадження у справі, позаяк не вчинив будь яких протиправних дій.
17.06.2026 року від захисника ОСОБА_1 - адвоката Галащука С.Ю. надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. При цьому посилається, зокрема, на неправомірність дій поліцейських, які не зазначили ОСОБА_1 причину зупинки, порушення ним правил дорожнього руху не було зафіксовано. А зазначені поліцейськими наявні у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння не підтверджуються відеофіксацією події. У судовому засіданні захисник клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазачили, що ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується лише з позитивної сторони, є віруючою людиною, не вживає алкогольних напоїв, тим паче наркотичних речовин, допомагає односельчанам, здійснює догляд за сином - інвалідом І групи, який потребує постійного стороннього догляду.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Так, ч. 1 ст. 130 КУПАП передбачена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до установленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Проте, слід зауважити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання установленого законом порядку проведення такого огляду.
Частиною 5 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
На підтвердження вини ОСОБА_1 поліцейськими надано протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 565434 від 13.01.2026 року, серії ААД № 196859 від 13.01.2026, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлення на медичний огляд до медичного закладу, відповідно до яких огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння не проводився, відеофіксацію подій.
Факт керування транспортним засобом підтверджується долученими відеозаписами та не заперечується ОСОБА_1 .
При перевірці заперечень щодо провокативного характеру дій поліцейських, досліджено відеозапис із нагрудних відеореєстраторів камер інспекторів поліції та які, з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним та незалежним від будь якого суб`єктивного сприйняття, доказом у справі. 
Із відео по події 13.01.2026 року о 10:13 вбачається, що інспектори поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , мотивуючи таку зупинку тим, що авто перебуває на іноземній реєстрації. Під час спілкування працівники поліції без зазначення ознак алкогольного сп`яніння запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній без вагань погодився, пройшов такий огляд з використанням алкотестера та тест виявився негативним. Після чого працівники поліції зазначили, що у нього є ознаки наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, та запропонували проїхати в медичний заклад в м.Володимир. ОСОБА_1 спочатку не заперечував проти цього, однак зазначив, що не вживає наркотичних речовин, хворіє, їде до Локачинської лікарні з дружиною. Крім того, поспішає, бо вдома залишився син, який є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду (що підтверджується висновком комісії №16 від 13.01.2026 року (а.с.15)), а тому не може проїхати до медичного закладу в м. Володимир. При цьому поліцейським не роз`яснено ОСОБА_1 наслідки притягнення до адмінвідповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та складено протокол за відмову від проходження медичного огляду для визначення стану наркотичного сп`яніння. 
У подальшому в цей же день 13.01.2026 року о 13:16 в сел. Локачі його знову було зупинено працівниками поліції. Зазначено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, та запропоновано проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 зазначив, що в цей день відносно нього уже був складений протокол за таких самих підстав та відмовився проїхати в медичний заклад у м.Нововолинськ.
Разом з тим, будь яких ознак наркотичного сп`яніння, зазначених у протоколах, працівники поліції не встановлювали, у чому саме виражалась його поведінка, що не відповідала обстановці, не є зрозумілим, тремтіння пальців рук, а також те, що зіниці не регують на світло, не зафіксовано, а лише запропонували проїхати у медичні заклади для проведення оглядів на стан наркотичного сп`яніння. Викладені обставини дають підстави для сумніву на предмет встановлення та наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння.
Оцінюючи такий перебіг події вчиненого, суд приходить до висновку про підставність доводів ОСОБА_1 , який довів обставини, на які посилався, зокрема і надав суду висновок лікарської комісії, датований 13.01.2026 року, про те, що має сина – інваліда ІА групи довічно, який потребує постійного стороннього догляду. У цих конкретних випадках вищеописані дії працівників поліції були спрямовані не на усунення та недопущення вчинення адміністративного правопорушення, як цього вимагають положення Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки, на створення умов, які сприяли вчиненню останнім даного адміністративного правопорушення та складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
На підставі викладеного, приходжу до висновку про наявність провокації з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 13.01.2026 року о 10:13 та 13.01.2026 року о 13:16 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, щодо події зазначеної у протоколі серії ААД № 196859 від 13.01.2026 року, яка мала місце о 13:16, слід зазначити, що вона відбувалась після складення поліцейським відносно ОСОБА_1 протоколу серії ЕПР1 № 565434 від 13.01.2026 року о 10 год. за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У п.7 вказаного протоколу зазначено - "водія відсторонено від керування ТЗ", протокол підписано поліцейським Радчуком В.Ф.
Поліцейський ОСОБА_5 був викликаний судом у судові засідання 18.05.2026 року та 11.06.2026 року, однак, будучи належним чином повідомленим за місцем роботи, без поважних причин не з`явився, будь яких клопотань, заяв не подав.
Згідно із пунктом 2 та 2-1 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1102, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.
За змістом статей 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку і з цією метою поліція припиняє виявлені адміністративні правопорушення.
Оцінивши надані матеріали, суд зазначає, що перший протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 було складено працівниками поліції у с. Козлів, якими (на думку поліцейських) встановлено факт його перебування у стані накротичного сп`яніння під час керування транспортним засобом. Разом з тим, працівники поліції не виконали покладений на них законом обов`язок відсторонити водія від керування та забезпечити доставку автомобіля на спеціальний майданчик.
За таких обставин, продовження ОСОБА_1 руху в сел. Локачі і складання на нього через три години другого протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП стало можливим саме внаслідок бездіяльності поліції, яка, замість усунення небезпеки для дорожнього руху, фактично створила умови для повторного фіксування аналогічного правопорушення.
Така поведінка працівників поліції суперечить превентивній меті адміністративної відповідальності та набуває ознак провокації (пастки), коли дії органу влади не спрямовані на попередження правопорушення, а навпаки на його штучне відтворення з метою повторного переслідування особи.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце поліцейське підбурювання, що порушує п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержавних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 05 лютого 2008 року у справі Раманаускас проти Литви зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
При цьому, навіть суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації, чи підбурювання до вчинення правопорушення.
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 130 КУпАП, з врахуванням доведеної провокації та підбурювання з боку працівників поліції, в судовому засіданні не доведена достатніми доказами поза розумним сумнівом. 
Згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а отже в його діях відсутній даний склад адміністративних правопорушень.
Згідно із ст. 282 КУпАП орган (посадова особа), який розглядає справу, встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення, вносить у відповідний державнийорган чи орган місцевого самоврядування, громадську організацію або посадовій особі пропозиції про вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження пропозиції повинно бути повідомлено орган (посадову особу), який вніс пропозицію.
Встановлені при розгляді даної справи явні та очевидні порушення посадовими особами органів Національної поліції при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення не можуть бути залишені судом поза увагою, оскільки такі факти підривають авторитет органів державної влади, а також можуть створювати у громадян України хибне враження про можливість уникнення відповідальності за вчинені правопорушення та/або хибне враження про можливість безпідставного притягнення громадянина України до відповідальності за правопорушення, яке не було ним скоєно. 
Тому з метою недопущення в майбутньому зазначених порушень та недоліків при складанні протоколів про адміністративне правопорушення суддя вважає за необхідне повідомити керівника Головного управління Національної поліції у Волинській області про зазначені порушення і недоліки для відповідного реагування.
Керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 130, 247, 251, 266, 282, 283, 284 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 565434 від 13.01.2026 року, та ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до протоколу серії ААД № 196859 від 13.01.2026 року закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу даних адміністративних правопорушень.
Про причини та умови, що призвели до закриття провадження у справі, повідомити керівника Головного управління Національної поліції у Волинській області.
Про вжиті заходи повідомити протягом місяця Локачинський районний суд Волинської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу може бути подано до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд Волинської області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Приходай