Справа № 489/2502/26 
Номер провадження 2/489/1820/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

25 червня 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі: 
головуючого судді Кокорєва В. В., 
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Миколаївська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
встановив
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивач зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею у вказаній квартирі зареєстрована її племінниця - ОСОБА_2 , проте у вищевказаному приміщені він не проживає з 2013 року по теперішній час. Зняти з реєстраційного обліку місце проживання відповідача в позасудовому порядку не має можливості, а реєстрації відповідача за вказаною адресою обмежує її права на вільне володіння та користування житловим приміщенням, позбавляє можливості скористатися правом на приватизацію вказаного приміщення та покладає на неї проблеми зі сплатою комунальних послуг. Відповідач не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла. Вказані факти підтверджуються актом про не проживання особи за місцем реєстрації.
З цих підстав просила суд визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користуватися квартирою АДРЕСА_2 .
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив до суду не подано. 
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову. Підтвердили обставини викладені в позові.
Представник третьої особи Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за відсутності їх представника, надав суду письмові пояснення, в яких вказав, що акт, складений сусідами, щодо непроживання відповідачів у спірній квартирі не свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, саме по собі непроживання у спірній квартирі НЕ є безумовною підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Причини непроживання відповідачів у квартирі з цього акта встановити неможливо. До позовної заяви додаються докази, якими можуть бути: Довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку. Копії документів, які підтверджують, що позивач є власником житла (договір купівлі-продажу, договір дарування, свідоцтво про право на спадщину та інші). Акт вуличного депутата в якому засвідчується факт, що особа не проживає протягом певного часу, або Акт про непроживання, засвідчений ЖЕК, ОСББ. Копія квитанцій про сплату комунальних послуг. Крім того, варто зауважити, що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини. 
Відповідно до Свідоцтва № НОМЕР_1 Відділу обліку та розподілу житла Виконкому ММР відкрито рахунок на ОСОБА_1 на житлову площу, яку вона займає по АДРЕСА_1 з правом укладення договору найму житлової площі. 
02.01.2026 між КЖЕП Центрального району м. Миколаєва та ОСОБА_1 укладено Договір №11 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду про те, що наймодавець надає наймачу і членам його сім`ї ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) у безстрокове користування житло по АДРЕСА_1 . 
Відповідно до листа КПММБТІ від 02.03.2026 станом на 28.12.2012 право власності на квартира АДРЕСА_2 не зареєстровано і не реєструвалось. 
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією Департаменту з надання адміністративних послуг ММР.
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Витягу про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 24.01.2026. 
Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, який складений у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року по теперішній час. Виїхала у 2013 році до Російської Федерації.
Позивачем надано суду копії квитанції про сплату комунальних платежів за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. 
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). 
В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985 зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 
Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 521/5887/17 від 27.08.2021 аналіз норм статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 490/12384/16-ц від 24.10.2018 зазначено, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яку ратифіковано Україною 17.07.1997 та яка набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт непроживання відповідача понад 6 місяців у кв. АДРЕСА_2 .
Суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за цією адресою понад 6 місяців (з 2013 року), що підтверджується Актом про не проживання від 18.02.2026 та показами свідків. Будь-яких доказів, які б підтверджували інше, до суду не надано, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користуватися квартирою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331 грн. 20 коп. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок)
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .
Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .
Третя особа: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 .
Третя особа: Миколаївська міська рада, адреса: 54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повний текст рішення складено 25.06.2026.

Суддя В. В. Кокорєв