Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/3749/25
Провадження №: 2/332/227/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 р. м. Запоріжжя
авня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі судового засідання - Петракей Р.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Лисого Владислава Васильовича до Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторія Вікторівна про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Лисого Владислава Васильовича звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторія Вікторівна про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача – ОСОБА_2 . 
На випадок своєї смерті ОСОБА_2 не залишив заповіт. 
Таким чином, позивач є його спадкоємцем за Законом І черги. 
У встановлений законом строк, обумовлений ст. 1270 ЦК України, позивач прийняв спадщину, шляхом звернення до органів нотаріату. 
15.02.2019 року, за місцем відкриття спадщини, у Васильківській державній нотаріальній конторі Запорізької області була заведена спадкова справа , номер справи у Спадковому реєстрі 63767343 (інформація з постанови нотаріуса, копія постанови додано до позову).
Згідно переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово
окупованих Російською федерацією, затверджених наказом № 376 від 28.02.2025 Міністерства розвитку громад та територій України, на даний час м. Василівка Запорізької області – тимчасово окупована територія.
Оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_2 була заведена та
зареєстрована у спадковому реєстрі до введення воєнного стану, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, спадкова справа не закінчена, тому на підставі заяви ОСОБА_1 (позивача), Приватним нотаріусом Кириченко В.В. Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області було вчинено передбачені законодавством дії для продовження провадження по спадковій справі та завершення спадкування.
На підставі заяви ОСОБА_1 поновлено провадження по спадковій справі 63767343 в спадковому реєстрі, присвоєно номер спадкової справи № 4/2025, де змінено місце зберігання спадкової справи, адреса зберігання: АДРЕСА_1 . 
27.06.2025 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 . До складу спадкового майна входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Приватним нотаріусом Кириченко В.В. Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, 27.06.2025 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , на житловий будинок АДРЕСА_2 , у зв`язку із відсутністю документа, що посвідчує право власності на спадкове майно.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2025 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 
Витребувано від Приватного нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторії Вікторівни ( місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Франка, буд. 41, прим. 8) копію спадкової справи №4/2025 ( номер у спадковому реєстрі 63767343), заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витребувано від Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області ( місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Володимира Грищенка, буд. 9) інформацію, яка б підтвердила зміни адреси з АДРЕСА_2 , на АДРЕСА_2 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просить рішення прийняти відповідно до норм діючого чинного законодавства України.
Третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторія Вікторівна у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 25.06.2025 №00052005454 15.11.1958 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, за актовим записом №151 ( а.с. 122-125).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.06.2025, серія НОМЕР_1 ( а.с. 16).
17.07.1975 року ОСОБА_2 відведено земельну ділянку розміром 400 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку житловою площею 23,8 кв.м., сараю та гаражу, розмірами 4,0 м. х 6,0 м., що підтверджується Договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 17.07.1975 ( а.с. 24-27).
Протоколом засідання Виконавчого комітету Василівської міської ради народних депутатів від 29.11.1977 №22 затверджено ОСОБА_2 Акт про закінчення та вводу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 25.04.1977 за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с. 20-21, 23).
Відповідно до довідки, виданої Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації від 28.01.1978, домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 46,2 кв.м. належить ОСОБА_2 ( а.с. 29).
Рішенням Василівської міської ради від 20.06.2006 №58 передано ОСОБА_2 безоплатно земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0405 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Видано Державний акт на право власності на землю в АДРЕСА_2 площею 0,0405 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( а.с. 28).
Відповідно до відповіді Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Василівської міської ради Запорізької області від 26.06.2025 №07-25/137, згідно Реєстру територіальної громади, інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 – відсутня ( а.с. 128).
Згідно з будинковою книгою для реєстрації громадян, які мешкають по АДРЕСА_4 , в будинку були зареєстровані ОСОБА_2 ( чоловік) та ОСОБА_4 ( дружина) ( а.с. 30-31).
Отже, з вищевказаних відомостей з будинкової книги та Рішення Василівської міської ради від 20.06.2006 №58 вбачається, що нумерація будинку АДРЕСА_3 була змінена на №36 1978 року по 2006 рік.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.06.2025, серія НОМЕР_2 ( а.с. 15).
У звязку зі смертю, останній 07.09.2018 був знятий з реєстрації місця проживання, про що свідчить відмітка у будинкові книзі для реєстрації громадян, які мешкають по АДРЕСА_4 ( а.с. 31).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.
25.06.2025 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. звернувся ОСОБА_1 із заявою про завершення спадкування та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 ( а.с. 108).
У поданій заяві від 25.06.2025 ОСОБА_1 вказав, що крім нього є інші спадкоємці: на день смерті спадкодавця була дружина ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підтвердження чого було надане свідоцтво про смерть від 08.08.2024, серія НОМЕР_3 ( а.с. 108, 126) .
При прийнятті заяви нотаріус встановив, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 була заведена у Василівській державній нотаріальній конторі Запорізької області 15.02.2019, за місцем відкриття спадщини, відповідно до ст. 1221 ЦК України, номер справи в Спадковому реєстрі 63767343. 
На підставі вказаної заяви, приватним нотаріусом поновлено провадження по спадковій справі №63767343 в Спадковому реєстрі, присвоєно номер спадкової справи №4/2025, де змінено місце зберігання спадкової справи, адреса зберігання: м. Запоріжжя, вул. Франка, буд. 41, прим. 8 ( а.с. 111, 113-114).
Постановою від 27.06.2025 №14/02-31 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко В.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 , у звязку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на спадкове майно ( а.с. 129-131).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За змістом частин першої, другої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, що визначено частиною першою статті 1269 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
За даними п.п. 4.16 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Підпунктом 4.19 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Як роз`яснено в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
Відповідно до п. 1 р. І, п.4 р. ІІ Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону.
Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя.
Так, згідно з частини першої статті 22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Відповідно до частини першої статті 28Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Таким чином, виходячи із правових норм, які діяли на момент виникнення права власності на спірне будининковолодіння, воно є майном, набутим подружжям за час шлюбу.
А відтак, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як подружжю належало по 1/2 частині домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 , як спадкоємиця, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї.
Отже, право позивача має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно, тобто на 1/4 частку житлового будинку, оскільки спадкодавцю ОСОБА_2 належала саме 1/2 частка, а не цілий житловий будинок, як зазначає у позові позивач та 1/4 частина якого успадкована його дружиною ОСОБА_4 фактично.
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно частини другої статті 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.
Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачем, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до часткового задоволення шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 46, 2 кв.м. після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись статтями 4, 12, 200, 247, 265, 354 ЦПК України, статтями 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1270 ЦК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Лисого Владислава Васильовича до Василівської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко Вікторія Вікторівна про визнання права власності - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 право власності на 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 46,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 04.05.2026.

Суддя          Н.В. Марченко