КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року Київ справа №640/14058/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Міністерства юстиції України у невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/9980/20 протиправною;
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/9980/20 за період з 03 червня 2021 року по 23 травня 2022 року виходячи з середньоденної заробітної плати 920,21 грн. за один календарний день служби, з вирахуванням фактично виплачених сум за даний період.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2022 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.
На виконання положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.
Ухвалою від 18.09.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Свої вимоги позивач мотивує безпідставною бездіяльністю позивача щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/9980/20. 
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на правомірності своїх дій у межах спірних правовідносин.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2020 наказом №1398/к Міністерства юстиції України «Про звільнення» позивача було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції у зв`язку із скороченням штату відповідно до частини 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
02.06.2021 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/9980/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1398/к від 06.04.2020 «Про звільнення» в частині звільнення підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 06.04.2020 з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції у зв`язку із скороченням штату відповідно до частини 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
- поновлено ОСОБА_1 на службі в Державній кримінально- виконавчій службі України на посаді заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 07.04.2020;
- стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.04.2020 по 02.06.2021 в розмірі 391 375,46 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати 920,21 грн. за один календарний день служби.
26.10.2021 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/9980/20 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України було залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 без змін.
Вказані судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 06.04.2023.
24.05.2022 наказом Міністерства юстиції України № 251/к про скасування наказу та поновлення на посаді на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 у справі № 640/9980/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 640/9980/20 було скасовано наказ Міністерства юстиції України від 06.04.2020 № 1398/к «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на службі в ДКВС України на посаді заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 07.04.2020.
25.05.2022 наказом №1/ОС/ВП/-22 ОСОБА_1 була надана частина чергової основної оплачуваної відпустки за 2022 рік, тривалістю 09 календарних днів, з 26 травня по 03 червня 2022 року.
06.06.2022 ОСОБА_1 було ознайомлено та вручено копію наказу про звільнення з 06.06.2022 з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції у зв`язку із скороченням штату відповідно до частини 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Наказом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 01.06.2022 року №1/ОС-22 про здійснення розрахунків було наказано здійснити розрахунки з ОСОБА_1 .
10.06.2022 ОСОБА_1 отримав підготовлене Департаментом з питань виконання кримінальних покарань подання про призначення пенсії з додатками. 
Відповідно до довідки № 1 від 10.06.2022 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарних місяців служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 з 01.06.2020 по 31.05.2021 розмір щомісячного грошового забезпечення становив 27822,76 грн., а з 01.06.2021 по 31.05.2022 розмір щомісячного грошового забезпечення нарахований в сумі 15442, 50 грн. щомісячно.
Позивач вважає, що дії відповідача в частині нарахування щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 в сумі 15442,50 грн. (на місяць) за період з 03.06.2021 по 23.05.2022 є протиправними та необґрунтованими. Тобто, з моменту ухвалення судового рішення 02.06.2021 та до моменту фактичного поновлення на службі 24.05.2022, дії відповідача, на думку позивача, є протиправними та суперечать статті 235 Кодексу законів про працю України.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
У статті 3 Кодексу законів про працю України закріплено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома стаття 235 КЗпП України).
Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання відповідного наказу про поновлення на роботі.
Аналогічна за змістом норма міститься в пункті 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. 
Таким чином, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і, негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.04.2021 у справі №461/1303/19, від 30.04.2020 у справі №260/1424/18.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.
З системного аналізу викладеного висновується, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/9980/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню, проте, наказ про поновлення позивача на посаді на виконання рішення суду видано відповідачем лише 24.05.2022.
Тобто, у період з 03.06.2021 по 23.05.2022 рішення суду відповідачем не було виконане.
Представник позивача, адвокат Занудін С.М. 07.07.2021 звертався до Міністерства юстиції України із заявою про добровільне виконання рішення суду, в інтересах ОСОБА_1 на що отримав письмову відповідь щодо розгляду заяви від 02.08.2021 №59798/59070-33-21/14.7. У своїй відповіді Міністерство юстиції України повідомило про те, що відповідно до ст. 293 КАС України рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 у справі № 640/9980/20 оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду та розгляд справи призначено на 21.09.2021.
Суд зазначає, що законодавством України не передбачено обов`язку із зверненням працівника до роботодавця із заявою про поновлення його на роботі, оскільки судове рішення про поновлення позивача на роботі мало виконуватися негайно без прив`язки до вчинення будь-яких дій з боку позивача.
За наведених обставин, вбачається, що в період з 03.06.2021 до 23.05.2022 відповідач не виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного добровільного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 у справі №640/9980/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що свідчить про його протиправну бездіяльність.
Зазначене також є підставою для притягнення відповідача до відповідальності шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за цей період.
Разом з цим, нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини другої статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами статті 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від Д 27.06.2019 року у справі № 821/1678/16, від 16.12.2019 року у справі №810/1207/16.
Як вже зазначалось, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/9980/20 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, поновлено ОСОБА_1 на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді заступника начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 07.04.2020 та стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.04.2020 по 02.06.2021 в розмірі 391 375,46 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати 920,21 грн. за один календарний день служби.
Рішенням Суду ОСОБА_1 було присуджено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 27822,76 грн. за кожний місяць.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 був поновлений на посаді лише 24.05.2022 наказом Міністерства юстиції України № 251/к про скасування наказу та поновлення на посаді на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/9980/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021 року у справі № 640/9980/20, йому повинно бути нараховане та виплачене грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, у зв`язку із затримкою виконання рішення суду, в розмірі 27822,76 грн. за кожний місяць, виходячи з середньоденної заробітної плати 920,21 грн. за один календарний день служби.
Вказана обставина не підлягає доказуванню у даній справі відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України (обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом).
Таким чином, позивачу за період з 03.06.2021 по 23.05.2022 було не донараховано суму грошового забезпечення за затримку виконання судового рішення за кожний місяць 12380,26 грн. (27822,76 грн. - 15442,50 грн. = 12380,26 грн.)
Отже, за період 03.06.2021 по 23.05.2022 позивачу було не донараховано суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 140 281,23 грн що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що у спірних правовідносинах належним суб`єктом, на якого має бути покладене виконання рішення, є Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, оскільки саме на Міністерство юстиції України, як роботодавця, яким було протиправно звільнено позивача, покладено обов`язок щодо його негайного поновлення на посаді після прийняття рішення у справі № 640/9980/20.
При цьому, суд вчергове звертає увагу на тому, що відповідно до наведеного вище правового регулювання таке поновлення мало бути здійснене негайно, незалежно від питання здійснення подальшого оскарження відповідачем рішення у справі № 640/9980/20, що свідчить про безпідставність протилежної позиції Міністерства юстиції України.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Щодо питання розподілу судових витрат, необхідно зазначити таке.
Згідно статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Позивачем було заявлено про вирішення питання про судові витрати, зокрема щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином у передбачений частиною 7 статті 139 КАС України строк питання про судові витрати буде вирішено після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у разі надходження до суду в передбаченому процесуальним законом порядку заяви позивача про винесення додаткового рішення з доказами, які підтверджують понесені ним судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -
в и р і ш и в:

Адміністративний позов – задовольнити повністю.
Визнати бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/9980/20 протиправною.
Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; код ЄДРПОУ 00015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 у справі № 640/9980/20 за період з 03.06.2021 по 23.05.2022, виходячи з середньоденної заробітної плати 920, 21 грн (дев`ятсот двадцять гривень двадцять одна копійка) за один календарний день служби, з вирахуванням фактично виплачених сум за даний період.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова 

Горобцова Я.В.