П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4768/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір Віталіна Олександрівна 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
07 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просив:
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ОСОБА_1 в перерахунку пенсії і виплати в подальшому її у розмірі 90% від заробітної плати працюючого народного депутата України - голови підкомітету Верховної ради України, з урахуванням доплати за інтенсивність праці на підставі довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України від 30 квітня 2025 року № 15/59-832 та пенсії за особливі заслуги перед Україною, протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 , і виплачувати її у розмірі 90% від заробітної плати працюючого народного депутата України - голови підкомітету Верховної ради України, з урахуванням доплати за інтенсивність праці на підставі довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України від 30 квітня 2025 року № 15/59-832 та пенсії за особливі заслуги перед Україною.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.03.2026 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії чинне законодавство, у тому числі Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не передбачало можливості здійснення перерахунку пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про статус народного депутата України» до 01.10.2017, у випадку зміни заробітної плати працюючого народного депутата України. Суд зазначив, що зміна законодавчого регулювання не свідчить про звуження чи скасування вже набутих прав, оскільки пенсія позивачу була призначена та продовжує виплачуватися у розмірі, визначеному законодавством, чинним на момент її призначення, а передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. 
За доводами апеляційної скарги, позивач вказує, що він в даний час отримує пенсію за віком, обчислену на умовах Закону України «Про статус народного депутата України» від 17.11.1992 № 2790-XII, а не відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому застосування положень останнього до питання нарахування та перерахунку його пенсії є невірним. Апелянт наголошує, що він вийшов на пенсію у 2008 році, і на момент призначення пенсії закон гарантував перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати чинним народним депутатам України. Зміна закону у 2014– 2017 роках не може позбавити позивача права, яке вже виникло (набуте право). Посилається на частину третю статті 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а також на статтю 58 Конституції України щодо незворотності дії законів у часі.
Апелянт наголошує, що відсутність у законі процедури (механізму) перерахунку пенсії після 2017 року не може бути підставою для відмови у реалізації самого права на перерахунок. Посилається на рішення Верховного Суду у справах № 826/3844/18 та № 826/12335/17, в яких, на думку апелянта, зазначено, що неможливість перерахунку пенсії через відсутність механізму є порушенням права на соціальний захист. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/13277/23 від 05 вересня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2025 року, якими аналогічний позов було задоволено.
ГУ ПФУ в Чернівецькій області у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи, що станом на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії частина дванадцята статті 20 Закону № 2790-XII діє в редакції Закону № 2148-VIII, згідно з якою пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не передбачає такої правової підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів. Відповідна підстава для перерахунку пенсії народного депутата, на якій наполягає позивач, була виключена.
Відповідач також звертає увагу, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання № 3/217(24) від 13.06.2024 щодо конституційності положень частини дванадцятої статті 20 Закону № 2790-XII та абзацу третього пункту 14 розділу І Закону № 2148-VIII, проте станом на момент розгляду справи ці положення неконституційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.04.2008 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України" у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата на момент призначення пенсії.
Управлінням справами Апарату Верховної Ради України надано позивачу довідку про складові заробітної плати народного депутата діючого скликання № 15/59-832 від 30.04.2025.
З метою перерахунку раніше призначеної пенсії позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо перерахунку пенсії від 15.07.2025, в якій просив перерахувати пенсію і в подальшому виплачувати її у розмірі 90% від заробітної плати працюючого народного депутата України - голови підкомітету Верховної ради України, з урахуванням доплати за інтенсивність праці на підставі довідки Управління справами Апарату Верховної Ради України від 30.04.2025 № 15/59-832 та пенсії за особливі заслуги перед Україною.
Листом № 3418-3358/Б-17/8-2400/25 від 30.07.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, у зв`язку із відсутністю правових підстав для проведення перерахунку пенсії, обчисленої на умовах Закону України «Про статус народного депутата».
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
За приписами абзаців першого, шостого частини дванадцятої статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України" №2790-ХІІ (в редакції, чинній з 01.01.2008) при досягненні встановленого законом пенсійного віку за наявності трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 80 відсотків місячної заробітної плати нині працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу. Нарахування пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія за віком та по інвалідності збільшується на один відсоток наведеного вище заробітку, але не більше ніж до 90 (включно) відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії. У разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали зазначені обставини.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі Закон №76-VIII), пунктом 28 розділу ІІ якого до частини дванадцятої статті 20 Закону № 2790-ХІІ внесені зміни, зокрема, абзац одинадцятий викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України».
Пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII) було передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), припис пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII.
11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), відповідно до абзацу третього пункту 14 розділу І якого частину дванадцяту статті 20 Закону № 2790-ХІІ викладено в такій редакції: « 12. Пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, станом на час призначення позивачу пенсії спеціальним Законом № 2790-ХІІ дійсно було передбачено здійснення перерахунку пенсії народного депутата в разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам України.
Проте, у подальшому, законодавець змінив порядок пенсійного забезпечення народних депутатів та чітко визначив, що з 01.10.2017 пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до загального Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Водночас, Закон №1058-IV не передбачає такої правової підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час звернення позивача до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати працюючим народним депутатам (15.07.2025) законодавством не було передбачено такої підстави для перерахунку пенсії народного депутата.
Варто зауважити, що внаслідок набуття чинності вказаним Законом, норми частини 12 статті 20 Закону № 2790-XII, що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата, втратили чинність. При цьому Закон № 76-VIII не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України. Крім того, Закон №1058-IV не визначає такої підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів.
Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017, у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до, зокрема, Закону України «Про статус народного депутата України», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа, відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Аналіз наведених вище правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії чинне законодавство, у тому числі Закон № 1058-IV, не передбачало можливості здійснення перерахунку пенсії, призначеної на підставі Закону № 2790-XII до 01.10.2017, у випадку зміни заробітної плати працюючого народного депутата України.
З огляду на наведене колегія суддів вважає слушними висновки суду першої інстанції про те, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок народного депутата у законодавстві відсутні норми, які б регламентували підстави, умови та порядок проведення перерахунку цього виду пенсії, у пенсійного органу не було підстав для здійснення перерахунку розміру пенсії позивача.
Водночас надаючи оцінку доводам апелянта стосовно того, що позивач вийшов на пенсію у 2008 році, і на момент призначення пенсії закон гарантував перерахунок у разі підвищення заробітної плати чинним народним депутатам, а зміна закону у 2014–2017 роках не може позбавити позивача набутого права, це суперечить частині третій статті 22 та статті 58 Конституції України, варто вказати наступне.
Частина третя статті 22 Конституції України дійсно забороняє звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів. Водночас, законодавець, змінивши порядок пенсійного забезпечення народних депутатів Законом № 2148-VIII, не скасував право позивача на отримання пенсії — пенсія продовжує виплачуватися у раніше встановленому розмірі. Зміни стосуються лише порядку подальшого коригування (перерахунку) пенсії на майбутнє. 
Стаття 58 Конституції України стосується зворотної дії законів у часі, тоді як у даному випадку Закон № 2148-VIII застосовується на майбутнє, а не ретроспективно — він не зменшує розмір вже призначеної пенсії та не вимагає повернення раніше виплачених сум.
Щодо доводів скаржника, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області порушило принцип «належного урядування», оскільки довідка видана уповноваженим органом (Верховною Радою України) і є достатньою підставою для дій пенсійного органу, колегія суддів відхиляє цей довід з наступних підстав. Принцип належного урядування передбачає, що органи державної влади діють на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Довідка Управління справами Апарату Верховної Ради України є документом, що підтверджує розмір заробітної плати працюючого народного депутата, проте сама по собі не створює правової підстави для перерахунку пенсії. Пенсійний орган зобов`язаний діяти в межах чинного законодавства, яке станом на момент звернення позивача не передбачало перерахунку пенсії народного депутата у зв`язку зі зміною заробітної плати працюючих народних депутатів. 
Стосовно аргументів скаржника про неврахування судом першої інстанції постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 320/13277/23, якими аналогічний позов було задоволено, апеляційний суд зауважує, що відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в інших справах не є обов`язковими для суду при розгляді цієї справи, не мають преюдиційного характеру.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи скаржника, оскільки судом першої та апеляційної інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.