Справа № 740/4571/25 
Провадження № 2/740/135/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2026 року       м. Ніжин 
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) ОСОБА_1 , поданим представником - адвокатом Васюком Дмитром Геннадійовичем, до ОСОБА_2 про поділ будинку в натурі,
установив:
У серпні 2025 року представник позивача - адвокат Васюк Д. Г. звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив поділити в натурі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у рахунок належних 3/4 часток у житловому будинку «А»: коридор 1-1 площею 6,9 м кв., житлову кімнату 1-2 площею 12,2 м кв., житлову кімнату 1-3 площею 21,2 м кв., у житловій прибудові «А1»: кухню 1-4 площею 8,4 м кв., кухню-їдальню 1-5 площею 11,8 м кв., житлову кімнату 1-6 площею 11,4 м кв.; у прибудові «а1» - санвузол 1-7 площею 2,4 м кв., приміщення для встановлення газового котла 1-8 площею 3,6 м кв., коридор 1-9 площею 2,3 м кв., тамбур «а4» площею 4,4 м кв., господарські будівлі і споруди: сарай «З», льох «П1», убиральня «У1», літній душ «Л», сарай «Д», огорожа № 7, ворота з хвірткою № 8, зливна яма «Я», припинивши її право спільної часткової власності.
Позов мотивовано тим, що право власності на частку вказаного будинку позивачка набула 29.03.2007 на підставі свідоцтва про право на спадщину за № 1-1309, на частку - 09.12.2024 на підставі договору дарування за № 3365. Іншим співвласником указаного будинку є ОСОБА_2 , якому належить 1/4 частки будинку. З матеріалів технічної інвентаризації, а також висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 134 від 11.03.2025 убачається, що нежитлові будівлі складаються з ізольованих приміщень, які мають окремий вхід. 
Так, позивачка є власницею ізольованої частини будинку, що становить 3/4 його часток, до складу яких входять такі приміщення: у житловому будинку «А»: коридор 1-1 площею 6,9 м кв., житлова кімната 1-2 площею 12,2 м кв., житлова кімната 1-3 площею 21,2 м кв., у житловій прибудові «А1»: кухня 1-4 площею 8,4 м кв., кухня-їдальня 1-5 площею 11,8 м кв., житлова кімната 1-6 площею 11,4 м кв., у прибудові «а1» - санвузол 1-7 площею 2,4 м кв., приміщення для встановлення газового котла 1-8 площею 3,6 м кв., коридор 1-9 площею 2,3 м кв., тамбур «а4» площею 4,4 м кв., господарські будівлі іспоруди: сарай «З», льох «П1», убиральня «У1», літній душ «Л», сарай «Д», огорожа № 7, ворота з хвірткою № 8, зливна яма «Я».
Зазначений будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці площею 449 м кв. 
Між позивачем та відповідачем давно склались та існують неприязні відносини. Сторони не можуть дійти згоди як відносно варіантів поділу будинку, так і щодо спільного користування ним, а тому неможливо поділити вказаний будинок між сторонами на підставі договору. Існування триваючого конфлікту позбавляє позивачку права користування та розпорядження своєю часткою в спільному майні.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігвської області від 01.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01 жовтня 2025 року 12-00 год., яке відкладено на 03 листопада 2025 року 10-00 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігвської області від 03.11.2025 року продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 28 листопада 2025 року 09-30 год., залучено до участі у справі як третю особу – Ніжинську міську раду Чернігівської області.
24 листопада 2025 року до суду надійшла заява представника позивачки - адвоката Васюка Д. Г. про зміну предмета позову, в якій він просив поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , шляхом: 
- передання у власність ОСОБА_1 в рахунок належних їй 3/4 часток: у житловому будинку літ. «А» - коридор 1-1 площею 6,9 м кв., житлову кімнату 1-2 площею 12,2 м кв., житлову кімнату 1-3 площею 21,2 м кв.; у житловій прибудові літ.«А1» - кухню 1-4 площею 8,4 м кв., кухню-їдальню 1-5 площею 11,8 м кв., житлову кімнату 1-6 площею 11,4 м кв., у прибудові літ. «a1» - санвузол 1-7 площею 2,4 м кв., приміщення для встановлення газового котла 1-8 площею 3,6 м кв., коридор 1-9 площею 2,3 м кв., тамбур літ. «a4» площею 4,4 м кв., господарські будівлі i споруди: сарай літ. «3», льох літ. «П1», убиральня літ. «У1», літній дyш літ. «Л», сарай літ. «Д», огорожа №7, ворота з хвірткою №8, зливна ямa літ. «Я», припинивши її право спільної часткової  власності;
- передання у власність ОСОБА_2 у рахунок належної йому 1/4 частки: у житловому будинку літ.«А» - житлову кімнату 2-1 площею 14,5 м кв., житлову кімнату 2-2 площею 14,8 м кв., у прибудові літ. «a2» - кухню 2-3 площею 5,4 м кв., коридор II площею 3,1 м кв., господарські будівлі i споруди: ганок літ. ‹а3», погріб літ. «П2», сарай літ. «Г», вбиральню літ. «У», огорожу № 4, ворота з хвірткою № 6, припинивши його право спільної часткової власності.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.11.2025 року заяву про зміну предмета позову прийнято до розгляду, підготовче засідання у справі відкладено на 19 грудня 2025 року 08-30 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.12.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 02 лютого 2026 року 10-00 год.
У подальшому судовий розгляд відкладено на 03 червня 2026 року 15:00 год.
У судове засідання учасники справи не з`явилися.
Представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його та позивачки, позовні вимоги підтримав у повній мірі та просив їх задовольнити.
Представник третьої особи - Лях О. М. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.
Відповідач не з`явився в судове засідання, відзиву на позов, жодних заяв/клопотань - не подавав до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що позивачці на праві спільної часткової власності належить частки в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частки в праві власності на житловий будинок від 09 грудня 2024 року, посвідченого приватним натаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Зеленським В. В., а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – вищевказаного житлового будинку, позивачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частки вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, р. № 1-1309, 29.03.2007, Ніжинська міська державна нотаріальна контора, дата прийняття рішення про державну реєстрацію – 27.04.2007. 
Крім цього, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна – вищевказаного житлового будинку, відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить частки вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, р. № 2-1857, 27.07.1991, Ніжинська державна нотаріальна контора, дата прийняття рішення про державну реєстрацію – 15.03.2007.
Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 134 від 11.03.2025, складеного інженером з технічної інвентаризації ФОП ОСОБА_3 , згідно з технічною характеристикою частини житлового будинку ( ОСОБА_1 ) у фактичне користування входить: у житловому будинку «А» - коридор 1-1 площею 6,9 м кв., житлова кімната 1-2 площею 12,2 м кв., житлова кімната 1-3 площею 21,2 м кв.; у житловій прибудові «А1» - кухня 1-4 площею 8,4 м кв., кухня-їдальня 1-5 площею 11,8 м кв., житлова кімната 1-6 площею 11,4 м кв., у прибудові «а1» - санвузол 1-7 площею 2,4 м кв., приміщення для встановлення газового котла 1-8 площею 3,6 м кв., коридор 1-9 площею 2,3 м кв., тамбур «а4» площею 4,4 м кв., господарські будівлі і споруди: сарай «З», льох «П1», убиральня «У1», літній душ «Л», сарай «Д», огорожа № 7, ворота з хвірткою № 8, зливна яма «Я». Згідно з технічною характеристикою 1/4 частини житлового будинку ( ОСОБА_4 ) у фактичне користування входить: у житловому будинку «А» - житлова кімната 2-1 площею 14,5 м кв., житлова кімната 2-2 площею 14,8 м кв.; у прибудові «А2» - кухня 2-3 площею – 5,4 м кв., коридор ІІ площею – 3,1 м кв., господарські будівлі і споруди: ганок «А3», погріб «П2», сарай «Г», убиральня «У», огорожа № 4, ворота з хвірткою № 6. За технічними показниками частина об`єкта є відокремлена, має окремий вихід, окреме інженерне обладнання і може бути виділена в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна. Реконструкція об`єкта нерухомого майна не проводилась. 
Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачка мотивувала свої вимоги тим, що між нею та відповідачем давно склались та існують неприязні відносини, вони не можуть дійти згоди як відносно варіантів поділу будинку, так і щодо спільного користування ним, а тому неможливо поділити вказаний будинок між сторонами на підставі договору. Існування триваючого конфлікту позбавляє позивачку права користування та розпорядження своєю часткою в спільному майні. 
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частини 1 та 4 статті 357 ЦК України). 
Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. 
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України).
Таким чином, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Водночас, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Як випливає з положення ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) (п. 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041 (далі – Інструкція)).
Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси (п. 2.2 Інструкції).
Спори щодо поділу об`єктів нерухомого майна вирішуються в судовому порядку (пункт 2.7 Інструкції).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 707/2516/18 зазначив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Завданням суду при розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.
У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №201/1346/18 (провадження № 61-7308св22) зазначено, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі №712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19) та від 25 вересня 2019 року у справі №205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі №171/228/15-ц (провадження №61-5812св19) зазначено, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. 
Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-цс15, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі №750/2783/16-ц, правовий режим спільної часткової власності передбачає, що володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Забороняється обмеження прав одних учасників за рахунок інших. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується у судовому порядку.
За змістом ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності або поділ такого майна з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується у судовому порядку.
При вирішенні зазначених спорів суди повинні виходити з положень статей 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартирі без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, з урахуванням принципів рівності та справедливості, зокрема рівнозначності та рівності виділених кожному із співвласників житлових та нежитлових приміщень частин будинку, їх функціонального призначення та розташування, можливості їх переобладнання з дотриманням технічних та будівельних норм для забезпечення їх автономного використання.
У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 вказано, що оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 686/24438/15 (провадження № 61-380св20) вказано, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. […] Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму.
Отже, як вже зазначалося вище, основним завданням суду при розгляді такої категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину приміщення із самостійним виходом або в разі, коли є технічна можливість переобладнання приміщення в ізольовані частини, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. І з цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності. Отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами.
Призначення та проведення експертизи у цивільному судочинстві регулюється ст. 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-ХІІ та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. 
Згідно з п. 5.1 Інструкції основними завданнями будівельно-технічної експертизи є, зокрема, визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна. 
Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції до орієнтовного переліку вирішуваних питань вказаної експертизи відноситься в тому числі питання: Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (виділити частку; визначити порядок користування) об`єкт нерухомого майна відповідно до часток співвласників (вказати частки)? Які варіанти розподілу (виділення частки; визначення порядку користування) об`єкта нерухомого майна можливо визначити відповідно до часток співвласників (вказати частки) та вимог нормативно-правових актів?
Об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України (далі - Держбуд України) від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773 (із змінами)(далі - Інструкція Держбуду України), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна (згідно з п. 2.1 Інструкції). 
Затверджена форма «Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна» міститься у додатку 1 до Інструкції. Відповідно до пункту 2.6 Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) містить такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлюючих документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). 
Відповідно до ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. 
Згідно із ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 20.12.2023 року у справі № 172/313/21 (п. 65-68 постанови Великої палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19)), висновок будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку будівельно-технічного експертного дослідження 18 серпня 2014 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду отже, судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що висновок експертів від 09 лютого 2022 року № 473-22 не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог статті 106 ЦПК України в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду.
Висновки експертизи є одним з засобів доказування (п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). 
Обставини справи, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності та необгрунтованості позовних вимог. 
Заявляючи вимоги про поділ в натурі майна шляхом передання у власність у рахунок 3/4 часток зі спільного нерухомого майна, позивачка надала висновок ФОП ОСОБА_3 щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. 
Однак у цьому висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, а також, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
З урахуванням вищевказаного суд вважає зазначений висновок неналежним доказом у справі.
Під час розгляду справи позивачка та її представник не заявляли клопотання про проведення експертизи.
За таких обставин суд критично ставиться до тверджень позивачки про те, що позивачка є власницею ізольованої частини будинку, що становить 3/4 його часток, до складу яких входять такі приміщення: у житловому будинку «А»: коридор 1-1 площею 6,9 м кв., житлова кімната 1-2 площею 12,2 м кв., житлова кімната 1-3 площею 21,2 м кв., у житловій прибудові «А1»: кухня 1-4 площею 8,4 м кв., кухня-їдальня 1-5 площею 11,8 м кв., житлова кімната 1-6 площею 11,4 м кв., у прибудові «а1» - санвузол 1-7 площею 2,4 м кв., приміщення для встановлення газового котла 1-8 площею 3,6 м кв., коридор 1-9 площею 2,3 м кв., тамбур «а4» площею 4,4 м кв., господарські будівлі іспоруди: сарай «З», льох «П1», убиральня «У1», літній душ «Л», сарай «Д», огорожа № 7, ворота з хвірткою № 8, зливна яма «Я». Ці доводи не підтверджені належними і допустими доказами, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Більше того, у позовній заяві сама позивачка вказувала на те, що між сторонами давно склались та існують неприязні відносини, вони не можуть дійти згоди як відносно варіантів поділу будинку, так і щодо спільного користування ним.
Позивачка та її представник не надали доказів на підтвердження того, яким чином співвідносяться ідеальні частки співвласників житлового будинку, і чи становить 3/4 частки вказаного житлового будинку, у вигляді саме таких приміщень: у житловому будинку «А»: коридор 1-1 площею 6,9 м кв., житлова кімната 1-2 площею 12,2 м кв., житлова кімната 1-3 площею 21,2 м кв., у житловій прибудові «А1»: кухня 1-4 площею 8,4 м кв., кухня-їдальня 1-5 площею 11,8 м кв., житлова кімната 1-6 площею 11,4 м кв., у прибудові «а1» - санвузол 1-7 площею 2,4 м кв., приміщення для встановлення газового котла 1-8 площею 3,6 м кв., коридор 1-9 площею 2,3 м кв., тамбур «а4» площею 4,4 м кв., господарські будівлі іспоруди: сарай «З», льох «П1», убиральня «У1», літній душ «Л», сарай «Д», огорожа № 7, ворота з хвірткою № 8, зливна яма «Я».
Жодних інших доказів на підтвердження можливості поділу вказаного житлового будинку за тим варіантом, який просить позивачка, з дотриманням при цьому технічних, санітарних, протипожежних та інших норм – не надано. 
За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати слід залишити за нею.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 – 81, 89, 102, 106, 128, 223, 263 – 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позову (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) ОСОБА_1 , поданого представником - адвокатом Васюком Дмитром Геннадійовичем, до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Ніжинська міська рада Чернігівської області, про поділ нерухомого майна в натурі – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко