01.05.2026 
Провадження № 2/337/906/2026
ЄУН № 337/542/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя 

у складі головуючого судді Кучерука І.Г.
з участю секретаря Роман Д.В.
позивачки ОСОБА_1 
третьої особи ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 на підставі ст. 71, 72 ЖК України.
В обґрунтування позивних вимог вказано, що на підставі ордеру на житлове приміщення №4509 від 25 вересня 1992 р. позивачці ОСОБА_1 та її родині: (дітям) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та (бабусі по материній лінії) ОСОБА_5 , була надана квартира АДРЕСА_1 .
Наймачем квартири є позивачка ОСОБА_1 . В квартирі, станом на сьогоднішній день, зареєстровані: син позивачки (відповідач) ОСОБА_3 , дочка позивачки (відповідачка) ОСОБА_4 , а також син позивачки (третя особа) - ОСОБА_2 . Приблизно у 2018 році син - ОСОБА_3 , зібрав свої речі і виїхав до Чехії, ще до повномасштабного вторгнення і в спірній квартирі не проживає. Наразі він постійно проживає у м. Торонто. Також, приблизно у 2018 році дочка ОСОБА_4 , зібрала свої речі і виїхала до м. Києва, також ще до повномасштабного вторгнення і в спірній квартирі не проживає. Наразі вона постійно проживає у м. Києві, де вона придбала квартиру. 
Відповідачі грошових коштів на оплату квартири і комунальних послуг та інших платежів не виділяють, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Таким чином з 2018 року по сьогоднішній день відповідачі не проживають за місцем реєстрації, добровільно змінили своє місце проживання. Позивачка зі своєї сторони перешкод у користуванні житловим приміщенням не чинила, також не чинив і її син ОСОБА_3 . Тобто відповідачі не проживають за місцем реєстрації за власним бажанням.
Вважає, що з урахуванням наведеного, враховуючи не проживання відповідачів у квартирі більше 6 місяців (більше 7-ми років) без поважної причини, є усі правові підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка вказала, що її права порушуються також тим, що за деякі комунальні послуги (вивіз сміття та газопостачання) нараховується в залежності від кількості зареєстрованих осіб, що, особливо з урахуванням тривалого періоду не проживання, ставить її у скрутне матеріальне становище. Раніше при призначенні субсидії на оплату комунальних послуг не бралися до уваги відомості про осіб, які, хоч і зареєстровані, проте не проживають за місцем реєстрації. Зараз законодавство змінилося і для призначення субсидії мають значення доходи всіх осіб, які зареєстровані в квартирі. Таким чином отримати субсидію вона також не може. Вирішити дану суперечку з відповідачами не має можливості, тому що вона хоч і підтримує з ними зв`язок, проте син приїхати до України найближчим часом не планує, а дочка, також через свою зайнятість також не планує займатися цим питанням. 
Також позивачкою вказано, що у позові нею обрано захист цивільних прав та інтересів, шляхом припинення дії, яка порушує право, оскільки відповідачі створюють перешкоду в її користуванні, тому що залишаються поставленими на реєстраційний облік за даною адресою.
Зазначає, що рішення суду про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання. 
10.02.2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не заявилися, відзив на позов не надали, повідомлялися належним чином шляхом направлення судової повістки листом рекомендованою кореспонденцією, та шляхом розміщення оголошення про час і місце розгляду справи на офіційному веб-порталі суду, будь яких заяв не надали.
Позивачка та третя особа не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідачів з ухваленням заочного рішення. 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, та за відсутності відповідачів.
У суду є підстави для ухвалення заочного рішення, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові, пояснила, що її діти – відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в 2018 році зібрали свої речі і виїхали. Донька ОСОБА_4 виїхала до міста Києва, а син ОСОБА_3 до Чеської республіки. До квартири не з`являються не виділяють кошти на оплату комунальних послуг.
У судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 підтримав позицію позивачки.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що у будинку АДРЕСА_2 вона проживає з 1992 року. Позивачка з дітьми теж з 1992 року разом проживали у спірній квартирі. Донька позивачки ОСОБА_4 не проживає у квартирі приблизно з 2017-2018 року, і ОСОБА_7 напевно не проживає з того ж часу. Свідок вважає, що вони добровільно залишили квартиру, ніяких сварок дітей з позивачкою не було. Після виїзду відповідачів вона їх не бачила. У спірній квартирі вона була у середині квітня 2026 року, до цього була у 2024 році коли у позивачки народився онук. Також була у 2022 році, кали батьку позивачки було погано. Свідок заходила до квартири і ніяких речей відповідачів не бачила у квартирі. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою позивачки з 2022 року і знайома з позивачкою та третьою особою. Сусіди говорили, що є ще донька у м. Києві і син за кордоном, але вона їх ні разу не бачила. З приводу причини їх виїзду з квартири і їх речей нічого не знає.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, третьої особи, свідків, суд приходить до наступних висновків.
За змістом статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 509 від 25.09.1992 року, ОСОБА_1 надано житлове приміщення – квартиру за адресою АДРЕСА_3 . Вказані члени родини: син ОСОБА_2 1984 року народження, син ОСОБА_3 1985 року народження, донька ОСОБА_4 1988 року народження, бабуся ОСОБА_5 . 
Відповідно до свідоцтв про народження, ОСОБА_1 записана матірю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно до витягу з реєстру територіальної громади від 05.01.2026 року, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 з 05.06.1990 року.
Згідно до довідки про внесення відомостей до єдиного Державного демографічного реєстру від 13.04.2019 року, витягу з реєстру територіальної громади від 02.02.2026 року, третя особа ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 05.05.2001 року
Згідно до довідки Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 03.02.2026 року, відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 10.02.2026 року, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 11.07.2002 року.
Згідно до довідки Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 03.02.2026 року, відповідачка ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 у період з 26.04.2005 року по 29.12.2021 року.
Згідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру від 10.02.2026 року, відповідачка ОСОБА_4 з 29.12.2021 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .
Згідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєсторації місця проживання фізичних осіб Оболонської РДА, ОСОБА_4 з 29.12.2021 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .
Згідно до інформаційної довідки Опендатабот від 28.01.2026 року, ОСОБА_4 з 21.12.2021 року являється власницею квартири за адресою АДРЕСА_4 .
Відповідно до довідки підтвердження фактичного не проживання від 26.01.2026 року голови правління ОСББ «Рубана 21», цим підтверджує, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 але фактично не проживають з 2018 року по теперішній час. 
Таким чином підтверджено поясненнями свідків і письмовими доказами, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають у квартирі за адресою АДРЕСА_3 .
Також позивачкою у якості доказів надані заяви відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до органу приватизації, про їх не заперечення щодо приватизації спірної квартири позивачкою і третьою особою.
В даних заявах вказано, що ОСОБА_3 проживає в Канаді місто Торонто, а відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована і постійно проживає в м. Києві.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Відповідно до розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про основні засади житлової політики» який набрав чинності 15.02.2026 року, визнано такими, що втратили чинність: Житловий кодекс України, крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
На момент виникнення спірних правовідносин Житловий кодекс України був чинним.
З огляду на те, що за твердженням позивачки, які не спростовані відповідачем ОСОБА_3 , відповідач відсутній за місцем реєстрації понад встановлений законом строк, не проживає в спірній квартирі, що підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , довідкою підтвердження фактичного не проживання від 26.01.2026 року, а також те, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у позивачки виникли труднощі щодо реалізації свого права також по сплаті додаткових коштів комунальних платежів, та труднощі в реалізації прав користування і розпорядженням квартирою, то права позивачки підлягають захисту шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням саме на підставі ст. 71, 72 ЖК України, що буде ефективним способом захисту. 
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Також суд враховує, що відповідно до положень ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання відповідача позивачкою як наймачем квартири в позасудовому порядку не можливе. Крім того, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Так, відповідно до п.2,6 ч.1 ст.24 цього закону орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, заяви власника (співвласників) житла, інших осіб про смерть особи; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.
У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 344/7064/16-ц зазначено «У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк».
Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження за відповідачем ОСОБА_3 житлового приміщення, судом не встановлено.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації на протязі понад 6 місяців, квартирою не цікавиться, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує вартість нарахованих також нього житлово-комунальних послуг, перепон які б заважали відповідачу користуватися спірною квартирою судом не встановлено.
Суду не надано доказів того, що у спірній квартирі наявні особисті речі, предмети побуту відповідача ОСОБА_3 , не надано доказів поважності причин не проживання у спірній квартирі.
Встановлені судом обставини дають підстави вважати позовні вимоги відносно відповідача ОСОБА_3 доведеними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог до відповідачки ОСОБА_4 .
Посилання позивачки, як на підставу задоволення своїх позовних вимог, на те, що відповідачка ОСОБА_4 , у тому числі, не проживає за місцем реєстрації та створює перешкоду в її користуванні, так як залишається поставленою на реєстраційний облік у спірній квартирі, на те, що за деякі комунальні послуги (вивіз сміття та газопостачання) нараховується оплата в залежності від кількості зареєстрованих осіб, що, особливо з урахуванням тривалого періоду не проживання, ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, та для призначення субсидії мають значення доходи всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, що виключає можливість для позивачки отримати субсидію, судом відхиляються так як матеріалами справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 у спірній квартирі на проживає з власної волі, добровільно знялась з реєстрації у квартирі за адресою АДРЕСА_3 у 29.12.2021 році, придбала житло у м. Києві і зареєструвалась за адресою АДРЕСА_4 з 29.12.2021 року.
За встановлених судом обставин відповідачка ОСОБА_4 добровільно змінила своє місце проживання і зареєструвалась за новим постійним місцем проживання у власній квартирі у м. Києві і постійно там проживає, що свідчить про добровільну відмову від права користування квартирою за адресою АДРЕСА_3 , і дана обставина не потребує додаткового закріплення рішенням суду. 
На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. 13, 89, 229, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги задовольнити частково. 
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_3 .
В іншій частині позову – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Інформація про сторін і інших учасників 

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , м.т. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , м.т. НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_6 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ., м.т. НОМЕР_7 .
Третя особа: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_8 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , м.т. НОМЕР_9 .

Суддя: І.Г.Кучерук