КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/19811/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12121/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Кицюк В.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 491490,00 грн. (а.с. 4-7).
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що позивач від близьких стосунків з відповідачем має малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2017 році позивач надав для проживання відповідача із їх спільною донькою належну на праві власності квартиру, яку в подальшому подарував доньці ОСОБА_3 . У травні 2018 року відповідач повідомила, що їй для забезпечення потреб доньки потрібен автомобіль. 28.05.2018 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» договір №НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу. Далі, 31.05.2018 року ОСОБА_1 на підставі рахунку-фактури сплатив 100% вартості транспортного засобу Nissan Juke 2018 року у розмірі 491490,00 грн. 
Позивач зауважував, що з початку 2022 року донька сторін проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Відповідач без доньки залишилась проживати у квартирі, подарованій позивачем доньці, і продовжила користуватись транспортним засобом Nissan Juke. 
У травні 2025 року позивачу стало відомо, що відповідач без його згоди відчужила транспортний засіб, а кошти від продажу транспортного засобу привласнила. Добровільно повертати грошові кошти відповідач не бажає, відтак позивач вважав за необхідне звернутись до суду за захистом своїх прав (а.с. 4-7).
20.08.2025 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , у якому остання просила відмовити у задоволенні позову та зазначала, що відповідач була власником транспортного засобу, а зазначення позивача платником у квитанції про те, що це його кошти - є безпідставним та необґрунтованим, оскільки не є доказом права власності. До укладання договору купівлі-продажу транспортного засобувідповідач була працевлаштована, мала постійний і стабільний дохід, відтак мала змогу самостійно оплатити вартість транспортного засобу. Натомість, позивач не надає доказів на підтвердження наявності грошових коштів. Відчуження відповідачем належного їй транспортний засіб відбулось у встановлений законом спосіб (а.с. 41-46).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено (а.с. 106-110).
Не погодившись з рішенням районного суду, 13 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кшевецька І.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с. 112-119).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції в мотивувальній частині не вказано, яку обставину чи факт доводить поданий ОСОБА_2 . Витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ. Наявність в особи заробітної плати не доводить факт того, що вона оплатила за власний коти придбання автомобіля за договором № НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу від 28.05.2018 року. Разом з тим, суддя Кицюк В.С., зазначаючи в мотивувальній частині, що ОСОБА_2 надала Витяг, навіть не проаналізувала відомості щодо нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати у період з 2005 по 2018 року і не проаналізувала чи давав можливість ОСОБА_2 розмір реально отримуваної заробітної плати (після вирахування податків) придбати 28 травня 2018 року автомобіль за 491 490 грн.
Звертала увагу, що наданий ОСОБА_2 . Витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ свідчить про те, що ОСОБА_2 не отримала за весь звітний період коштів, в розмірі необхідному, щоб самостійно придбати автомобіль за 491 490 грн.
Судом не враховано той факт, що оригінали всіх документів, що підтверджують придбання автомобіля за договором № НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу від 28.05.2018 року зберігаються у позивача ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 виключно підписала договір в ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» і забрала автомобіль з автосалону, в той час як всю документальну роботу по оформленню договору купівлі-продажу автомобіля продавець проводив з ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції виключно зі слів ОСОБА_2 бездоказово вказує в рішенні, що ОСОБА_2 в поясненнях повідомила, що вона передала кошти ОСОБА_1 для внесення оплати. При цьому, в оскаржуваному рішення не зазначається і той факт, що судом встановлено, що ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 кошти на оплату за договором № НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу від 28.05.2018 року. Таким чином, судом не встановлено і не підтверджується жодним доказом, що ОСОБА_2 передавала ОСОБА_1 кошти на оплату договору № НИС805281 від 28.05.2018 року.
Також, суд не вказав, у рішенні, що не враховує квитанцію № 4411117711 від 31.05.2018 року як доказ того, що ОСОБА_1 оплатив договір № НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу від 28.05.2018 року і судом не надано мотивування, чому суд при ухваленні оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що вказана квитанція не є доказом того, що ОСОБА_1 оплатив договір купівлі-продажу ТЗ замість ОСОБА_2 .
В позовній заяві як на підставу позову позивач посилався на п. 4 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 516, ч. 1 ст. 528 ЦК України. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, всупереч вимогам п. 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, в мотивувальній частині не зазначено, чому суд не може застосувати до спірних правовідносин норми вказаних статей ЦК України, на які посилався позивач, і які суд не застосував (а.с. 112-119).
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Кшевецька І.В. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Поштове повідомлення відповідача ОСОБА_2 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою. Проте, про розгляд справи апеляційним судом 02 липня 2026 року відповідач ОСОБА_2 , її представник - адвокат Дубчак Л.С. були сповіщені 09 червня 2026 року, кожна окремо, повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази. Крім того, відповідач ОСОБА_2 26.06.2026 року була повідомлена про розгляд справи апеляційним судом під письмову розписку складання якої ОСОБА_2 підтвердила в суді та не заперечувала проти розгляду справи за відсутності її представника про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 131-139, 142). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). 
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку представника відповідача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, 28 травня 2018 року між ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір №НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого покупець зобов`язується оплатити та прийняти, а продавець передати у власність покупцю автомобіль Nissan Juke 1.6 CVT SE 2018 р.в. НОМЕР_1 , червоний металік/салон темний NAJG. Ціна договору складає 491490,00 грн., в т.ч. ПДВ - 81915,00 грн. Покупець сплачує продавцю повну вартість у розмірі 491490,00 грн. до 31 травня 2018 року включно (а.с.19-21).
Підпунктом 5.5 п.5 договору №НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу від 28 травня 2018 року визначено, що право власності на автомобіль переходить до покупця з моменту оформлення продавцем видаткової накладної, за умови виконання покупцем п.4.1. договору (а.с.19).
Відповідно до копії рахунку-фактури №1062012/12197202 від 31 травня 2018 року, постачальник ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», замовник ОСОБА_2 , до сплати за Juke F15 1.6 CVT 2WD SJNFBAF15U7424072 підлягає 491490,00 грн. (а.с.22).
Згідно з копією квитанції №441111771 від 31 травня 2018 року, ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» суму 491490,00 грн. із призначенням платежу: оплата за автомобіль Juke F15 1.6 CVT 2WD SJNFBAF15U7424072, платник ОСОБА_2 (а.с.23).
ОСОБА_2 надала копію Витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ, відповідно до якого відповідач мала доходи: за 2005 рік 457,39 грн.; за 2008 рік 1575,00 грн.; за 2009 рік 800,00 грн.; за 2010 рік 10541,70 грн.; за 2011 рік 14158,18 грн.; за 2012 рік 22955,98 грн.; за 2013 рік 37133,78 грн.; за 2014 рік 21914,55 грн.; за 2015 рік 55742,78 грн.; за 2016 рік 155811,34 грн.; за 2017 рік 191190,15 грн.; за 2018 рік 206258,29 грн. (а.с.47-49).

В позовній заяві як на підставу позову позивач посилався на ст..ст. 316-319, ст.. 334, п. 4 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 516, ч. 1 ст. 528, ст.ст. 626-628, 638 ЦК України.
Колегія суддів перевірила вказані доводи та зазначила наступне. 

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України,право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власностіє право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, звертаючись до суду з позовом вказував на те, що він сплатив 100% вартості транспортного засобу Nissan Juke 2018 року у розмірі 491 490,00 грн. за договором купівлі-продажу транспортного засобу № НИС805281, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», однак, у травні 2025 року відповідач ОСОБА_2 без його згоди відчужила транспортний засіб, а кошти від продажу транспортного засобу привласнила,добровільно повертати грошові кошти відповідач не бажає. Позивач, пред`являючи позовні вимоги, посилався на ст.ст. 512, 516 ЦК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: виконання обов`язку боржника третьою особою.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень частини 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилалась на те, що вона була власником транспортного засобу, до укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу була працевлаштована, мала постійний і стабільний дохід, відтак мала змогу самостійно оплатити вартість транспортного засобу. Натомість, позивач не надав доказів на підтвердження наявності грошових коштів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2018 року між ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір № НИС805281 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого покупець зобов`язується оплатити та прийняти, а продавець передати у власність покупцю автомобіль Nissan Juke 1.6 CVT SE 2018 р.в. НОМЕР_1 , червоний металік/салон темний NAJG. Ціна договору складає 491490,00 грн., в т.ч. ПДВ - 81915,00 грн. Покупець сплачує продавцю повну вартість у розмірі 491490,00 грн. до 31 травня 2018 року включно (а.с. 19-21).
Тобто, договір купівлі-продажу транспортного засобу Nissan Juke 1.6 CVT SE 2018 р.в. НОМЕР_1 , червоний металік/салон темний NAJG укладався саме ОСОБА_2 . 
При цьому, згідно з копією квитанції № 441111771 від 31 травня 2018 року, ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» суму 491490,00 грн. із призначенням платежу: оплата за автомобіль Juke F15 1.6 CVT 2WD SJNFBAF15U7424072, платник ОСОБА_2 (а.с. 23).
Проте, доказів того, що ОСОБА_1 вносив власні кошти за вказаний автомобіль та (або) об`єктивних доказів, що ОСОБА_2 мала зобов`язання повернути ОСОБА_1 сплачені останнім гроші, позивачем до суду не надано.
Сам факт внесення ОСОБА_1 грошових коштів на оплату автомобіля Juke F15 1.6 CVT 2WD SJNFBAF15U7424072 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № НИС805281, укладеним між ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) не свідчить про те, що ОСОБА_1 вносив власні кошти на виконання вказаного договору.
Разом з тим, колегія судів звертає увагу, що ОСОБА_1 у квитанції № 441111771 від 31 травня 2018 року про сплату коштів у розмірі 491490,00 грн. за автомобіль Juke F15 1.6 CVT 2WD SJNFBAF15U7424072 у призначенні платежу зазначив, що платником є саме ОСОБА_2 .
Доказів щодо укладення між сторонами договору позики на придбання вказаного вище автомобіля, чи інших домовленостей, позивачем до суду не надано.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що стороною відповідача надано до суду копію Витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ, відповідно до якого відповідач мала доходи: за 2005 рік 457,39 грн.; за 2008 рік 1575,00 грн.; за 2009 рік 800,00 грн.; за 2010 рік 10541,70 грн.; за 2011 рік 14158,18 грн.; за 2012 рік 22955,98 грн.; за 2013 рік 37133,78 грн.; за 2014 рік 21914,55 грн.; за 2015 рік 55742,78 грн.; за 2016 рік 155811,34 грн.; за 2017 рік 191190,15 грн.; за 2018 рік 206258,29 грн. (а.с. 47-49).
Тобто, ОСОБА_2 мала дохід, загальна сума якого дозволяла здійснювати витрати, у т.ч. щодо придбання вказаного вище транспортного засобу.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Посилання позивача в позовній заяві як на підставу позову на п. 4 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 516, ч. 1 ст. 528 ЦК України та обов`язку відповідача ОСОБА_2 повернути позивачу сплачені за укладеним відповідачкою договором купівлі-продажу автомобіля, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними та відхилив.
При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду сторони не заперечували відсутності письмового оформлення будь-яких грошових (боргових) зобов`язань відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 щодо сплати відповідачкою позивачу грошей (повернення боргу, позики тощо), не встановлено таких і судом (а.с. 142).
Проте в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції, всупереч вимогам п. 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, в мотивувальній частині не зазначено мотивів та підстав відхилення до спірних правовідносин норми вказаних статей ЦК України, на які посилався позивач, а такі доводи зазначені апелянтом в апеляційній скарзі. З огляду на вказане, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні із викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою задоволення заявленого позову, а тому судом апеляційної інстанції відхилені.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення: 02 липня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов