Справа 688/530/26 
№ 2/688/810/26 

Рішення 
Іменем України

04 червня 2026 року       м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого - судді Березюк О.Г.,
секретаря судового засідання Антонюк І.І.,
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні, в залі судових засідань у м. Шепетівці Хмельницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №527438-КС-001 від 27 лютого 2025 року у розмірі 95670 грн, що складається з: 33000 грн – тіло кредиту; 46180 грн – заборгованість за простроченими процентами; 13860 грн – заборгованість по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України; 2630 грн заборгованість за комісією, а також судові витрати.
В обґрунтування позову посилається на те, що 27 лютого 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено кредитний договір №527438-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаного в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Позивачем 27 лютого 2025 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір №527438-КС-001 про надання кредиту, а відповідач того ж дня прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення даного договору, на умовах, визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону, що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.
Таким чином, 27 лютого 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір №527438-КС-001 про надання кредиту, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 33000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , який відповідач вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.
Однак в подальшому відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту, а лише частково сплатила кошти в сумі 16200 грн, таким чином вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором надання кредиту.
Оскільки позичальник не виконала свої зобов`язання добровільно в повному обсязі, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 07 січня 2026 року в розмірі 95670 грн, з яких 33000 грн – тіло кредиту; 46180 грн – заборгованість за простроченими процентами; 13860 грн – заборгованість по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України; 2630 грн заборгованість за комісією.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала відзив на позов, в якому зазначила, що не заперечує факт укладення договору №527438-КС-001 від 27 лютого 2025 року та отримання грошових коштів у сумі 33000 грн. Часткова оплата за договором здійснювалась. Разом із тим заявлена позивачем сума заборгованості є завищеною, економічно неспівмірною. Відповідач не ухиляється від виконання зобов`язання, визнає основний борг та готова його погашати. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
27 лютого 2026 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує укладення кредитного договору з позивачем; отримання кредитних коштів за кредитним договором; здійснення платежів за Кредитним договором; наявність заборгованості за кредитним договором. Всі істотні умови кредитного договору встановлені у кредитному договорі, який позичальник уклав з ТОВ «Бізнес Позика» шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Порушення відповідачем графіку платежів закономірно призвело до подорожчання загальної вартості кредиту. Обов`язок відповідача щодо сплати зокрема комісії за надання кредиту передбачений у паспорті споживчого кредиту до кредитного договору, де також викладений графік платежів за кредитним договором, який чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Відповідач здійснював платежі за кредитним договором знаючи про те, що вони будуть розподілятися зокрема на погашення його заборгованості за комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії кредитного договору. Умовами кредитного договору укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та позичальником встановлена саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні «додаткові чи супутні банківські послуги» цією комісією не передбачені. Всі платежі відповідача за кредитним договором були враховані у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором, який би узгоджувався з умовами кредитного договору та обставинами справи. Товариство заперечує проти розстрочення виконання рішення суду, оскільки така вимога є незаконною, необґрунтованою, поданою з порушенням обов`язкових вимог ЦПК України. Просив прийняти додаткові пояснення, відмовити у задоволенні вимоги сторони відповідача про розстрочення виконання рішення суду у повному обсязі.
02 березня 2026 року відповідач подала повторно відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що викладені в додаткових поясненнях вимоги позивача не визнає повністю. Позивач у додаткових поясненнях зазначає, що відповідачем визнано укладення договору, отримання коштів та наявність заборгованості, і тому ці обставини не підлягають доказуванню. Однак відповідачем не визнавався розмір заявленої до стягнення заборгованості. Предметом спору у справі є не факт укладення договору, а правомірність та співмірність заявленого до стягнення розміру процентів. Позивач наполягає, що проценти є платою за користування кредитом, а не відповідальністю, а тому не можуть бути зменшені. Водночас розмір процентної ставки становить 1% на день (365% річних). Фактичний розмір нарахованих процентів перевищує суму основного боргу. Додаткові пояснення позивача не спростовують доводи відповідача щодо неспівмірності; містять підміну правових категорій; базуються переважно на апеляційній практиці, яка не є обов`язковою. Відповідач не заперечує обов`язку повернути отримані кошти. Проте просить суд застосувати принцип верховенства права та забезпечити баланс інтересів сторін. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 
04 березня 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що відповідач подала до суду повторний відзив на позовну заяву, який він не отримував. Окремо слід зазначити, що чинним ЦПК України не передбачено право сторони на подання повторного відзиву на позовну заяву. Відповідач вже скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Просив прийняти додаткові пояснення та долучити їх до матеріалів справи. Розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечуємо.
04 березня 2026 року відповідач подала заперечення на додаткові пояснення по справі, зазначила, що доводи позивача є необґрунтованими, суперечливими та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Позивач стверджує, що кредитний договір був укладений в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора. Разом з тим, надані позивачем матеріали не містять належних технічних доказів, які б підтверджували, що саме відповідач здійснював дії щодо підписання договору. Також належним чином не підтверджено факт надання кредитних коштів відповідачу. Розмір процентної ставки є явно надмірним та суперечить принципам розумності, справедливості та добросовісності, визначеним ст. 3, 13, 509 Цивільного кодексу України. Крім того, договором передбачено комісію за видачу кредиту у розмірі 6 600 грн, що фактично становить значну частину суми кредиту та є додатковим платежем за користування кредитом. Зазначені умови призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін на шкоду споживачу. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору, які призводять до значного дисбалансу прав та обов`язків сторін. Розрахунок позивача перевищує суму, передбачену умовами договору. Крім того, у довідці про заборгованість зазначено нарахування штрафних санкцій, тоді як у поясненнях позивача зазначається, що штрафи не нараховувались. Просила у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» відмовити повністю.
04 березня 2026 року до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що у відзиві на позовну заяву сторона відповідач не заперечує наступних юридичних фактів: укладення кредитного договору з позивачем; отримання кредитних коштів за кредитним договором; здійснення платежів за кредитним договором; наявність заборгованості за кредитним договором, а у прохальній частині відзиву на позовну заяву відповідач просила суд задовольнити позовні вимоги позивача частково та розстрочити виконання рішення суду. Однак з незрозумілих для сторони позивача причин, у своїх запереченнях від 04 березня 2026 року відповідач вирішила раптово кардинально змінити свою правову позицію по справі, заперечувати факт укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів. З метою подання стороною позивача додаткових пояснень та доказів по справі на вищезазначені заперечення сторони відповідача, що є необхідним для встановлення всіх обставин справи для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, просив суд відкласти судове засідання. Також, подав заяву про застосування заходу процесуального примусу, через зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та перешкоджання судочинству шляхом систематичного ненаправлення копій поданих нею до суду процесуальних документів стороні позивача, а також раптову кардинальну зміну правової позиції по справі, єдиною метою чого є затягування розгляду справи, просимо суд застосувати до відповідача захід процесуального примусу у вигляді штрафу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України у максимальному розмірі. 
12 березня 2026 року відповідач подала додаткові пояснення на заяву позивача про застосування заходів процесуального примусу та зазначила, що дана заява є безпідставною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідач реалізує своє процесуальне право на захист, передбачене ст. 43 та ст. 178 ЦПК України, зокрема право подавати заперечення, пояснення та інші процесуальні документи. Просила відмовити у задоволенні заяви. 
16 березня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення у справі просив суд врахувати порушенням стороною відповідача принципу добросовісної та послідовної поведінки, а також подав клопотання про витребування доказів для ухвалення законного рішення.
16 березня 2026 року відповідач подала заперечення на додаткові пояснення сторони позивача, позивачем подано до суду додаткові пояснення, у яких останній намагається обґрунтувати правомірність заявлених позовних вимог та нарахування процентів за кредитним договором. Разом з тим наведені позивачем доводи є необґрунтованими, суперечливими та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Отже, до моменту належного підтвердження зазначених обставин, вимоги позивача не можуть вважатися доведеними. Просила у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» відмовити повністю. 
18 березня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення у справі та повторно просив витребувати у банку інформації (доказів) по справі, що становить банківську таємницю. 
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
13 лютого 2026 року позивач звернувся до суду з цим позовом через систему «Електронний суд».
16 лютого 2026 року суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачки, 18 лютого 2026 року постановив ухвалу про відкриття спрощеного провадження і призначив справу до розгляду на 12 березня 2026 року. 
24 лютого 2026 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву.
27 лютого 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення по справі.
02 березня 2026 року відповідач подала повторно відзив на позовну заяву. 
04 березня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення по справі, а відповідач подала до суду заперечення на додаткові пояснення позивача.
12 березня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення по справі та заяву про застосування заходу процесуального примусу до відповідача, а відповідач подала додаткові пояснення на заяву про застосування заходу процесуального примусу.
16 березня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення по справі та клопотання про витребування доказів у справі, а відповідач подала заперечення на додаткові пояснення представника позивача.
18 березня 2026 року представник позивача подав додаткові пояснення по справі.
25 березня 2026 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів у справі.
01 травня 2026 року до суду надійшов лист з АТ КБ «ПриватБанк» щодо рахунків ОСОБА_1 
04 червня 2026 року суд без оформлення окремого документа, виніс ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника позивача про застосування заходу процесуального примусу до відповідача, оскільки остання зловживає своїми процесуальними правами. Ухвалу мотивовано тим, що за правилами п.2 ч.1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. Однак, суд не вбачає підстав для притягнення відповідачки до відповідальності за зловживання процесуальними правами, оскільки пояснення та заперечення відповідачем подавалися для того, щоб спростувати аргументи позивача та викласти свою позицію щодо предмету спору, що не є порушенням.
04 червня 2026 року сторони в судове засідання не з`явились. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин 
Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес Позика» 27 травня 2025 року направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір №527438-КС-001 про надання кредиту, а відповідач того ж дня прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення даного договору, на умовах, визначених офертою.
Позивачем було направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2740, на номер телефону, що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено 27 лютого 2025 року 09:11:48, про що зазначено в розділі 12 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін».
27 лютого 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №527438-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 2 договору товариство надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 33000 грн, строк кредитування становить 24 тижні, строк дії договору до 14 серпня 2025 року. Комісія за надання кредиту становить 6600 гривень. Комісія нараховується одноразово при видачі кредиту.
Згідно з умовами кредитного договору сторони визначили, що стандартна процентна ставка за кредитом є фіксованою, є незмінною протягом усього строку договору та становить 1%, (п.п. 2.4 договору). Денна процентна ставка 0,87% (п. 2.12 договору).
Відповідно до п. 7.5 кредитного договору №527438-КС-001 у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000% процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 1 (один) відсоток від неповернутої позичальником суми кредиту. Кредитодавець не нараховує проценти річних відповідно до цього пункту договору на суму заборгованості, яка є меншою ніж 100 гривень. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержаних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 33000 гривень шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням ТОВ «ПрофітГід», номер транзакції 44064-03381-21323.
Згідно інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0/7-260414/506980-БТ від 20 квітня 2026 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ). Також, відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) 27 лютого 2025 року на карту було зарахування в сумі 33000 грн. 
Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 07 січня 2026 року за нею утворилась заборгованість за договором №527438-КС-001 про надання кредиту в розмірі 95670 грн, що складається з: 33000 грн - тіло кредиту; 48180 грн - заборгованість за простроченими процентами; 2630 грн заборгованість прострочених платежів за комісією; 13860 грн заборгованість по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України.
Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору №527438-КС-001 від 27 лютого 2025 року; копією пропозиції укладення кредитного договору №527438-КС-001; копією паспорту споживчого кредиту №527438-КС-001 від 27 лютого 2025 року; розрахунком заборгованості; повідомленням ТОВ «ПрофітГід»; анкетою клієнта; довідкою про стан заборгованості та іншими матеріалами справи.
Застосовані норми права
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Мотиви та висновки суду
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та позивачем, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем.
Як слідує з кредитного договору, він підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП.
Із системного аналізу положень Закону України «Про електронну комерцію» вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
З огляду на зазначене, суд вважає, що кредитний договір №527438-КС-001 від 27 лютого 2025 року, підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є укладеним.
Водночас суд вважає, що у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом слід відмовити.
Відповідно до п.7.5 кредитного договору №527438-КС-001 у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000% процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування кредитом та/або суму простроченої комісії та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 1 (один) відсоток від неповернутої позичальником суми кредиту. Кредитодавець не нараховує проценти річних відповідно до цього пункту договору на суму заборгованості, яка є меншою ніж 100 гривень. Сукупна сума нарахованих процентів річних на підставі цього пункту договору та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання зобов`язань на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної позичальником від кредитодавця за цим договором, з урахуванням додаткових грошових коштів, одержаних позичальником від кредитодавця на підставі укладених додаткових угод до цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Розмір заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України за кредитним договором №527438-КС-001 від 27 лютого 2025 становить 13860 грн.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжено і по даний час.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 13860 грн задоволенню не підлягає.
Разом з тим, відповідач не звільнена від обов`язку повернути тіло кредиту, відсотки за користування кредитними коштами та комісію за надання кредитних коштів, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 5274838-КС-001 від 27 лютого 2025 року у розмірі 81810 грн, з яких 33000 грн – тіло кредиту; 46180 грн – заборгованість за простроченими процентами; 2630 грн заборгованість прострочених платежів за комісією.
Розподіл судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, ціна позову 95670 грн, позов задоволено на суму 81810 грн, тобто на 85,51%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2276,62 грн судового збору (2662,40х85,51%).
Керуючись ст.ст. 141, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд 
вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту №527438-КС-001 від 27 лютого 2025 року у розмірі 81810 (вісімдесят одна тисяча вісімсот десять) гривень 00 копійок, яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 33000 грн; заборгованості за простроченими процентами в розмірі 46180 грн та заборгованість прострочених платежів за комісією в розмірі 2630 грн.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 2276 (дві тисячі двісті сімдесят шість) гривень 62 копійок.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», адреса місцезнаходження юридичної особи: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 41084239.
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_4 , УНЗР №19820314-12069, РНОКПП НОМЕР_5 . 

Суддя