Окрема думка
судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 
ОСОБА_1 
справа № 752/20329/23
провадження № 51-2863 км 25
02 червня 2026 року колегією суддів Верховного Суду у складі головуючої ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було розглянуто у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 12023105010000985 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Голосіївський районний суд м. Києва вироком від 25 грудня 2024 року ОСОБА_5 засудив за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та поклав на неї відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Київський апеляційний суд 03 червня 2025 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 скасував у частині призначеного покарання і звільнення від відбування покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 190 КК у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки та поклав на неї відповідні обов`язки згідно з ст. 76 КК. В решті вирок місцевого суду залишив без зміни.
За результатами касаційного розгляду касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції - без зміни. 
Однак з таким рішенням колегії суддів щодо залишення без задоволення касаційної скарги прокурора, а вироку Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року - без зміни, не погоджуюсь з огляду на таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, законодавцем чітко визначено, що за наявності вищевказаних підстав, під час вирішення питання щодо застосування положень ст. 75 КК, суд враховує: тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.
Вважаю, що з огляду на обставини кримінального провадження (кількість вчинених епізодів), а також дані про особу засудженої  ОСОБА_5 , яка відповідно до ст. 89 КК хоча й вважається несудимою, однак, раніше неодноразово (7 разів) притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, пов`язаних з шахрайським заволодінням грошовими коштами та майном громадян, які нею вчинялися через короткий проміжок часу, та за які, судами їй призначалося покарання у виді позбавлення волі, а також 4 рази вона звільнялась від відбування покарання з випробуванням, проте засуджена на шлях виправлення не стала, належних для себе висновків не зробила, та після відбуття покарання за попередні злочини, продовжила вчиняти нові кримінальні правопорушення ще й під час воєнного стану, що підвищує ступінь суспільної небезпечності її особи. 
Ураховуючи встановлені обставини вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень в цьому кримінальному провадженні, ступінь їх тяжкості та дані про особу засудженої, на мою думку, застосування в цьому випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципу законності, оскільки, з огляду на зазначене вище, відсутні підстави для висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання, а тому вважаю, що касаційна скарга прокурора підлягала задоволенню, а вирок суду апеляційної інстанції скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 

Суддя   ОСОБА_1