ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/4912/25
провадження № 2/753/5859/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі також - ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , боржник, відповідач) про стягнення суми за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, а саме: інфляційних втрат в розмірі 26 314,27 грн та трьох процентів річних в розмірі 7 646,87 грн.
Позов обґрунтований такими обставинами. 08.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11114863000 (далі - кредитний договір). У подальшому на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.01.2014 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 51 430 грн та судовий збір в розмірі 514,31 грн. За рішенням суду було відкрите виконавче провадження. 11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, що виникло на підставі кредитного договору № 11114863000. Ухвалою суду від 22.07.2019 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду, яке було виконане боржником 28.06.2023. Отже у зв`язку з простроченням виконання рішення суду позивач набув право на одержання з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Ухвалою судді від 21.03.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

14.04.2025 від відповідача ОСОБА_1  надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення відповідача проти позовумотивовані посиланням на сплив строку позовної давності та неправомірність заявлених вимог. За міркуванням відповідача позивач не вправі вимагати стягнення з нього сум, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки строк дії кредитного договору закінчився, рішення суду виконане 22.06.2023, а у договорі про відступлення права вимоги відсутня умова про передачу позивачу права на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних. Вказав також, що на нього поширюються вимоги статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» та Закону № 2120-IX щодо звільнення від обов`язку сплачувати неустойку, штраф, пеню та інші передбачені кредитним договором штрафні санкції у період дії воєнного стану.
З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 

24.04.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив. На обґрунтування заперечень проти аргументів відповідача позивач зазначив, що його вимоги є цілком обґрунтованими і законними, а строк позовної давності у цьому спорі не пропущений з огляду на положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження позовної давності на період дії карантину, що був встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) з 12.03.2020 і був скасований з 30.06.2023.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. 
08.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» (банком) та ОСОБА_1 (позичальником) було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11114863000 (далі - кредитний договір), предметом якого є зобов`язання банку надати позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 9 690 дол США та зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії порядку і на умовах визначених договором, але в будь-якому випадку не пізніше 08.02.2014, а також передати банку в заставу рухоме майно - транспортний засіб.
14.01.2014 Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 752/2163/13-ц, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11114863000 від 08.02.2007 в розмірі 51 430 грн та судовий збір в розмірі 514,31 грн.
Рішення суду набрало законної сили та за ним було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження № 45629189).
11.05.2019 між ПАТ «Дельта Банк» (банком або продавцем) та ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР»(новим кредитором) укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору належні банку права вимоги до позичальників та\або заставодавців та/або поручителів за кредитними договорами, у тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 11114863000.
Згідно з умовами, визначеними пунктом 2 договору про відступлення прав вимоги, новий кредитор в день укладення цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, а також сплати інших платежів, передбачених умовами основних договорів, у тому числі сплати судового збору у розмірі, визначеному рішенням суду та виконавчому документі про стягнення заборгованості тощо. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.07.2019 здійснено заміну первісного стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду у цивільній справі № 752/2163/13-ц його правонаступником ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР».
Рішення суду у цивільній справі № 752/2163/13-ц було виконане боржником 22.06.2023, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від цієї дати. 
Стягнуті на виконання рішення суду грошові кошти в загальному розмірі 51 944,31 грн перераховані позивачу згідно з платіжною інструкцією від 28.06.2023 № 15815.

Даючи оцінку вимогам позову, доводам сторін та наданим позивачем доказам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Згідно з положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).
За загальними умовами виконання зобов`язання, визначеними статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
За приписами статті 599 ЦК України загальною законною підставою припинення зобов`язання є його виконання, проведене належним чином.
У разі порушення зобов`язання, тобто його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом (статті 610, 611 ЦК України).
Частина перша статті 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною другої цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Одним з таких положень є положення частини першої статті 1050 ЦК України щодо зобов`язання позичальника, який своєчасно не повернув суму позики, сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
За приписами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, а входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Обов`язковість рішень суду (обов`язковість їх виконання) є однією з основних засад судочинства в Україні (частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України) таскладовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (стаття 18 ЦПК України).
Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується на стадії виконавчого провадження - завершальній стадії судового провадження, спрямованій на примусове виконання рішень (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»)
Результат аналізу наведених нормативних положень в їх системній сукупності дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про задоволення грошових вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 цього Кодексу.
У статті 512 ЦК України законодавець встановив підстави, за яких відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, до яких, зокрема, належить передання кредитором своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).
Вказаною нормою передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
За правилом, установленим статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Законодавство України не містить жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, та не встановлює вимогу одержання згоди позичальника на таку заміну. Таких обмежень не встановлено і укладеними між банком та ОСОБА_1 кредитним договором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
За обставинами справи установлено факт прострочення виконання відповідачем рішення суду, ухваленого на захист прав кредитодавця у кредитному зобов`язанні. 
Судом також установлено, що на стадії виконання рішення суду на підставі договору про відступлення прав вимоги позивач набув прав кредитора у кредитному зобов`язанні, у зв`язку з чим до нього перейшло і право на отримання гарантій належного виконання цього зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. 
Доводи відповідача про закінчення строку дії кредитного договору та відсутність у договорі про відступлення права вимоги умови про передачу позивачу права вимагати від відповідача відшкодування інфляційних втрат та сплати трьох процентів річних не заслуговують на увагу, оскільки це право випливає із закону, переходить до нового кредитора разом з правами за основним зобов`язанням як компенсація за несвоєчасне його виконання і жодним чином не пов`язане з дією договору, на підставі якого таке зобов`язання виникло.
Разом з тим суд ураховує, що сторони договору про відступлення прав вимоги погодили, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення (пункт 14). 
Зазначена умова відповідає приписам частини другої статті 631 ЦК України, відповідно до якої договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.
У договорі про відступлення прав вимоги відсутня умова про його застосування до відносин, які виникли до його укладення.
Строк чинності договору обумовлює і строк чинності зобов`язання, що виникло з цього договору, а відтак лише з моменту набрання чинності договором щодо заміни кредитора у зобов`язанні новий кредитор набуває право вимоги до боржника у вказаному зобов`язанні, у тому числі і право на відшкодування своїх матеріальних втрат від знецінення грошових коштів та отримання від боржника компенсації за користування утримуваними грошовими коштами.
Отже з огляду на дату укладення договору відступлення прав вимоги (11.05.2019), у позивача відсутнє право на отримання від відповідача сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за період прострочення з 12.03.2017 по 10.05.2019.
Виходячи з того, що індекс інфляції - це показник характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).
Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.
За період з 11.05.2019 по 23.02.2022 прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 1 020 днів, розмір цього зобов`язання становив 51 430 грн, що і є базою для нарахування за цей період грошових сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Здійсненими судом за наведеними вище формулами математичними розрахунками установлено, що за вказаний період прострочення втрати позивача від інфляції склали 10 071,84 грн, а три проценти річних - 4 307,44 грн.
Пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної, зокрема, статтею 625 цього Кодексу.
Подібна норма міститься і у статті 21 Закону України «Про споживче кредитування».
У розглядуваній справі датою закінчення періоду прострочення для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних позивач визначив 23.02.2022, а відтак всупереч доводам відповідача положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» на спірні правовідносини не поширюються.
При наданні оцінки обґрунтованості вимог позивача слід також урахувати заяву відповідача про застосування позовної давності, сплив якої є самостійною підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Так, стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За загальним правилом, установленим частиною першою статті 261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Водночас на період дії карантину, що був встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і тривав з 12.03.2020 по 29.06.2023 законодавець передбачив продовження строків, визначених, зокрема, статтею 257 ЦК України (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Отже у спірних правовідносинах позовна давність не спливла, а порушене майнове право позивача, на захист якого пред`явлено цей позов, підлягає судовому захисту.
Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат в розмірі 10 071,84 грн та трьох процентів річних в розмірі 4 307,44 грн.

За результатами розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до положень статті 141 ЦПК України, яка визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 028 грн.
Загальний розмір заявлених позивачем позовних вимог становив 33 961,14 грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 14 379,28 грн, що становить 42/100 частин від заявлених вимог (14379,28х100/33961,14). 
З огляду на викладене на відповідача слід покласти 42/100 частин сплаченого позивачем судового збору, що у грошовому виразі становить 1 271,76 грн (3028х42%).

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» інфляційні втрати в розмірі 10 071 гривню 84 копійки, три проценти річних в розмірі 4 307 гривень 44 копійки та судовий збір в розмірі 1 271 гривню 76 копійок, а усього 15 651 (п`ятнадцять тисяч шістсот п`ятдесят одну) гривню 04 копійки.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»; код юридичної особи: 34615314; місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40х.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя: